КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2016 р. Справа№ 910/8393/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

За участю представників:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: не з'явився.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2016

у справі № 910/8393/16 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Моторно (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 28 056,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Моторно (транспортного) страхового бюро України (далі, відповідач) про стягнення 28 056,10 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Моторно (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів форду захисту потерпілих відшкодовує шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував цивільно-правову відповідальність, відповідно до п. 41.1 ("а") ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.06.2016 у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до Моторно (транспортного) страхового бюро України відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що положення п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виключають можливість компенсації МТСБУ витрат страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування за шкоду заподіяну з вини осіб, які на дату ДТП не застрахували цивільно-правову відповідальність.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Одночасно позивачем подано клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального права, рішення прийнято без з'ясування фактичних обставин справи, оскільки, на думку апелянта, судом першої інстанції неправомірно застосовано п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" до спірних правовідносин та не взято до уваги те, що після настання дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо потерпіла особа може звернутись для відшкодування збитку до страхової компанії, в якій було застраховано цивільно-правову відповідальність винної особи, так і до Моторного (транспортного) страхового бюро України у випадках, передбачених Законом, у тому числі і щодо відшкодування шкоди, у разі якщо винна особа не застрахувала свою відповідальність.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" у справі №910/8393/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Тищенко А.І. та Михальської Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2016 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" прийнято до провадження, поновлено строк апеляційного оскарження та призначено до розгляду на 09.08.2016.

03.08.2016 через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечує проти доводів апеляційної скрги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання, призначеному на 09.08.2016, представник позивача не з'явився.

Представником відповідача в судовому засіданні 09.08.2016 подано клопотання про продовження строку вирішення спору, яке колегія суддів задовольнила та долучила до матеріалів справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.08.2016 задоволено клопотання представника відповідача про продовження строку вирішення спору, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" відкладено на 29.09.2016 у зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача.

21.09.2016 через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшла заява про долучення до матеріалів справи постанови від 07.09.2016 року по справі №910/2610/16, яку колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

26.09.2016 через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи, яку колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

В судове засідання, призначеному на 29.09.2016, представники позивача та відповідача не з'явилися.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Однак, це є правом суду, а не обов'язком, при цьому суд враховує вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.102 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Частиною 3 ст.69 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більше як п'ятнадцять днів.

З огляду на закінчення строку розгляду справи, відсутність клопотання про продовження строку розгляду спору, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду спору.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення позивача та відповідача про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштового відправлення, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників позивача та відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, відзив на неї, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, судова колегія встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 12.05.2014 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕВА Україна" (страхувальник) укладено договір добровільного страхування № 28-2802-00269/00027, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням ТЗ (об'єкт страхування).

Об'єктом договору страхування є транспортний засіб "Шкода", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до довідки від 08.07.2015 року № 1017 про дорожньо-транспортну пригоду, 29.05.2015 року о 20 год. 10 хв. на вул. Краснослобідській біля будинку АДРЕСА_1 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Шкода", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу "БМВ", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, внаслідок порушення останнім п.10.3 Правил дорожнього руху.

Постановою Суворівського районного суду м. Одеси від 30.06.2015 року №523/8717/15-п винним у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, за участю зазначених вище транспортних засобів визнано ОСОБА_3.

15.06.2015 року позивачем складено страховий акт № ПСКА-5248 за договором страхування, відповідно до якого подія, що сталась 29.05.2015 року була кваліфікована як страховий випадок та прийнято рішення про виплату страхувальнику, ТОВ "ТЕВА Україна" страхового відшкодування в сумі 28 056,10 грн.

16.06.2015 року позивач сплатив за ремонт пошкодженого транспортного засобу "Шкода", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, страхове відшкодування в сумі 28 056,10 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням від 16.06.2015 року №11792.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 39.1 ст. 39 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Основними завданнями МТСБУ, зокрема, є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом; управління централізованими страховими резервними фондами, що створюються при МТСБУ для забезпечення виконання покладених на нього функцій (п.п. 39.2.1, 39.2.2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Відповідно до п.п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно п. 43.1 ст. 43 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для забезпечення виконання зобов'язань членів МТСБУ перед страхувальниками і потерпілими при ньому створюються такі централізовані страхові резервні фонди:

-фонд страхових гарантій, призначений для забезпечення платоспроможності МТСБУ під час взаєморозрахунків з уповноваженими організаціями інших країн у галузі страхування цивільно-правової відповідальності, з якими МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування та взаємне врегулювання питань стосовно відшкодування шкоди. Мінімальний розмір фонду страхових гарантій встановлюється на рівні встановленого Законом України "Про страхування" мінімального розміру статутного фонду страховика, що займається видами страхування іншими, ніж страхування життя (43.1.1);

-фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах (фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим Законом (43.1.2).

Статтею 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що потерпілими є юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Абзацом 2 п. 43.4 ст. 43 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що рішення про використання коштів централізованих страхових резервних фондів відповідно до встановленої мети приймає дирекція МТСБУ відповідно до положення про централізовані страхові резервні фонди МТСБУ, що затверджується президією МТСБУ за погодженням з Координаційною радою МТСБУ.

Тобто, норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачають, що МТСБУ відшкодовує шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної незабезпеченому транспортному засобу.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність винної особи ОСОБА_3 на момент скоєння ДТП (29.05.2015р.) застрахована не була.

Згідно п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

В пункті 1.7 ст. 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" наведено, що слід розуміти під забезпеченим транспортним засобом, а саме - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Враховуючи викладене, з урахуванням обмеження щодо виплат, що міститься в п. 36.4. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", положення якого виключає можливість компенсації МТСБУ витрат страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, за шкоду заподіяну з вини осіб, які на дату ДТП не застрахували цивільно-правову відповідальність, вказані витрати повинна компенсувати особа, винна у вчиненні ДТП.

Позивач не є потерпілим в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася від 29.05.2015р., в розумінні цього Закону, і відповідно не має права на відшкодування шкоди завданої незабезпеченим транспортним засобом.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 23.04.2015р. у справі №910/9212/14, від 10.11.2015р. у справі №910/12685/15.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 по автомобілю "БМВ", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, на момент настання ДТП застрахована не була, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення з МТСБУ виплаченого позивачем страхового відшкодування за договором добровільного страхування автомобіля.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, а заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймає до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2016 у справі № 910/8393/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2016 у справі № 910/8393/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/8393/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська