ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2016 р.Справа № 916/3187/15
ОСОБА_1 апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В.Поліщук,

суддів О.Л. Воронюка, В.Б. Туренко

(на підставі розпорядження в.о. керівника апарату від 18.08.2016р. №602 про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи та протоколу автоматизованої зміни складу колегії суддів від 18.08.2016р.),

при секретарі судового засідання-А.В.Земляк,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2,

від ПАТ „Банк „Кліринговий дім: не з'явився,

від Одеського міського управління юстиції в особі Реєстраційної служби: не з'явився,

від ОСОБА_1 міської ради: ОСОБА_3,

від ОСОБА_4: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності ОСОБА_1 міської ради

на рішення господарського суду Одеської області від 16.06.2016р.

у справі №916/3187/15

за позовом Департаменту комунальної власності ОСОБА_1 міської ради

до:

-Публічного акціонерного товариства „Банк „Кліринговий дім

-Одеського міського управління юстиції в особі Реєстраційної служби

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_1 міська рада

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_4

про скасування запису про державну реєстрацію права власності, витребування нежитлових приміщень та виселення з нежитлових приміщень,

встановив:

Департамент комунальної власності ОСОБА_1 міської ради звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства „Банк „Кліринговий дім про:

-скасування запису про державну реєстрацію права власності за ПАТ „Банк „Кліринговий дім на нежитлові приміщення, загальною площею 312,3 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 29;

-витребування у ПАТ „Банк „Кліринговий дім нежитлових приміщень підвалу загальною площею 67,6 кв.м., та нежитлових приміщення горища загальною площею 66,6 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 29 на користь територіальної громади міста Одеси в особі ОСОБА_1 міської ради в особі Департаменту комунальної власності ОСОБА_1 міської ради;

-виселення ПАТ „Банк „Кліринговий дім з нежитлових приміщень підвалу загальною площею 67,6 кв.м. та нежитлових приміщень горища загальною площею 66,6 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 29 на користь територіальної громади міста Одеси в особі ОСОБА_1 міської ради в особі Департаменту комунальної власності ОСОБА_1 міської ради.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні об'єкти є комунальною власністю, ОСОБА_5 не набула права власності на спірне приміщення на підставі рішення суду, а тому не мала права на його відчуження на користь ОСОБА_4, в свою чергу, ОСОБА_4 також не набув права власності на спірні приміщення, у зв'язку з чим не мав права на відчуження цих приміщень на користь АБ „Кліринговий дім.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 31.07.2015р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_1 міську раду.

29.09.2015р. ухвалою господарського суду Одеської області залучено до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_1 міське управління юстиції в особі Реєстраційної служби та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.12.2015р. було призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Рішенням господарського суду Одеської області від 16.06.2016р. у задоволенні позову відмовлено. Приймаючи рішення, суд зазначив, що позивачем не доведено того факту, що приміщення підвалу загальною площею 67,6 кв.м. та приміщення горища загальною площею 66,6 кв.м. не є допоміжними приміщеннями будинку №29 по вул. Успенській у Одесі, відповідно відсутні й підтвердження того, що ці приміщення є комунальною власністю. Позивачем не надано правовстановлюючих документів на підставі рішення ОСОБА_1 обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 р. №266-XXI „Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області (в якому не визначені конкретні об'єкти житлового та нежитлового фонду з вказівкою адрес) щодо права власності ОСОБА_1 міської ради або підпорядкованих їй юридичних осіб стосовно спірних приміщень підвалу та горища, які входять до нежитлового приміщення площею 312,3 кв.м., що розташовано в м. Одесі, по вул. Успенська, 29, статус якого у вигляді нежитлового приміщення площею 312,3 кв.м. було встановлено лише рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.06.2007р. Доказів наявності рішення ОСОБА_1 міської ради про прийняття у комунальну власність спірних приміщень та оформлення цього права власності у встановленому законом порядку позивачем також не надано. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача та відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не довів факт порушення його речових прав як власника або заінтересованої особи.

Не погодившись з рішенням суду, Департамент комунальної власності ОСОБА_1 міської ради звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга мотивована тим, територіальна громада є власником всього нежитлового та житлового фонду, що підтверджується постановою Кабінету Міністрів України № 311 від 5 листопада 1991 року „Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю) та рішення ОСОБА_1 обласної ради народних депутатів № 266-ХХІ від 25 листопада 1991 року „Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області. Крім того, судами інших касаційних інстанцій вже встановлювався факт того, що весь житловий та нежитловий фонд в межах м. Одеси, за виключенням державної власності, колективної власності та особистої власності перейшов до комунальної власності територіальної громади м.Одеси. Територіальною громадою в особі уповноважених нею органів не надавалося згоди на вибуття з комунальної власності нежитлових приміщень підвалу загальною площею 67,6 кв.м. та горища загальною площею 66,6 кв.м. Крім того, вирішуючи спір, суд першої інстанції не надав належної оцінки висновку експертизи, в якому йшлося не про відсутність спірного об'єкта в натурі, а зазначено про неможливість відокремлення спірного майна від його поліпшень, не застосував норму права, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а саме, ч.4 ст.390 ЦК України, та дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Технічні характеристики нежитлових приміщень підвалу та горища не змінилися, оскільки вони є складовими будинку. Посилання суду не нежитлові приміщення, загальною площею 312,3 кв.м., суперечать ст. 34 ГПК України, так як такі приміщення існують тільки на титулі-рішення суду, яке в подальшому було скасовано.

В запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ „Банк „Кліринговий дім просив рішення суду залишити без змін, а у задоволенні апеляційної скарги відмовити, посилаючись на її безпідставність.

ОСОБА_1 міська рада підтримала доводи апелянта.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

23.12.2005р. ОСОБА_6 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 77.3 кв.м. відповідно до договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстраційним №1919 та зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно КП „ОМБТІ та РОН, номер запису: 407 в книзі: 553пр-122, реєстраційний номер 13278819.

31.03.2006р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за №2510, на підставі якого ОСОБА_8 набув права власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 77.3 кв.м.

Право власності ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 77.3 кв.м. зареєстровано КП „ОМБТІ та РОН 22.05.2006р. за №407 в книзі: 553пр-123, реєстраційний номер 13278819.

26.05.2006р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11, зареєстрований в реєстрі за №1217 на підставі якого ОСОБА_10 набула право власності на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 77,3кв.м.

Право власності ОСОБА_12 на квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 77,3 кв.м. зареєстровано КП „ОМБТІ та РОН 29.05.2006р. за №-107 в книзі: 553пр-123, реєстраційний номер 13278819.

В подальшому 16.02.2007р. заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі №2-3914/07 за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_1 міської ради, третя особа: КП „ОМБТІ та РОН про визнання права власності визнано за ОСОБА_12 право власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_1, з наступними приміщеннями: кухня 10,6 кв.м., кладова 1,1 кв.м., житлова кімната - 9,7кв.м., коридор 5,2 кв.м., житлова кімната - 20 кв.м., коридор - 11,5 кв.м., житлова кімната 17,6 кв.м., санвузол - 2 кв.м. та кімната 1 кв.м., житлова кімната 22,9 кв.м., загальна площа квартири 101,6 кв.м. (т.1 а.с.19-20).

14.05.2007р. на підставі вказаного рішення суду КП „ОМБТІ та РОН зареєстровано право власності за ОСОБА_12 на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 101,6 кв.м.

В свою чергу 06.12.2006р. між ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений ОСОБА_16, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №К-1124, на підставі якого ОСОБА_15 набула права власності на квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 112,4 кв.м. Згідно вказаного договору відчужуваний обєкт належав ОСОБА_13, ОСОБА_14 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому ОСОБА_1 міської ради 11.09.2003р. №8-13861, зареєстрованого КП „ОМБТІ та РОН в книзі № 447пр. на стор. 109 під № 407, в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним №16709706 (т.1 а.с.71-72).

Право власності ОСОБА_15 на квартиру АДРЕСА_5 загальною площею 112,4 кв.м. зареєстровано КП „ОМБТІ та РОН 02.01.2007р., про що зроблено запис під №407 в книзі: 630пр-182.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.03.2007р. у справі №2-4409/07 за позовом ОСОБА_15 до ОСОБА_1 міської ради, третя особа: КП „ОМБТІ та РОН про визнання права власності було визнано за ОСОБА_15 право власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_5, яка складається з: житлової кімнати - 1 кв.м., житлової кімнати - 12,3 кв.м., житлової кімнати - 22.9 кв.м. кладової - 1,7 кв.м., кухні - кв.м., санвузлу - 1,5 кв.м., коридору - 3.1 кв.м. коридору - 5,4 кв.м. балкону - 1 кв.м., мансарди - кв.м., загальна площа квартири - 166,3 кв.м.

14.05.2007р. на підставі вказаного рішення суду КП „ОМБТІ та РОН зареєстровано право власності ОСОБА_15 на квартиру АДРЕСА_5 загальною площею 166,3 кв.м., про що зроблено запис за № 407 в книзі: 630пр-182.

З викладеного вбачається, що ОСОБА_12 та ОСОБА_15 стали власниками реконструйованих квартир в будинку №29 по вул. Успенській у м. Одесі, а саме, квартири №4 загальною площею 101,6 кв.м та квартири №10 загальною площею 166,3 кв.м.

Матеріали справи свідчать, що в будинку №29 по вул. Успенській у м. Одесі була проведена реконструкція, в результаті якої квартири №4 та №10 були переведені у нежитлові приміщення.

Вказаний обєкт нерухомості в подальшому ОСОБА_12 та ОСОБА_15 продали ОСОБА_5, про що 27.04.2007р. уклали договір купівлі-продажу у простій формі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.06.2007р. у справі №2-6295/07 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_12 та ОСОБА_15 про визнання договору купівлі-продажу дійсним і визнання права власності було визнано дійсним договір купівлі-продажу від 27.04.2007р., згідно якого ОСОБА_5 купила, а ОСОБА_12 та ОСОБА_15 продали нежитлове приміщення загальною площею 312,3 кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 29. Визнано за ОСОБА_5 право власності на нежитлове приміщення загальною площею 312,3 кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 29.

В рішенні зазначено, що вказане нежитлове приміщення належало ОСОБА_12 та ОСОБА_15 на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.02.2007р. у справі №2-3914/07 та заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.03.2007р. у справі №2-4409/07 (т.1 а.с.17-18).

На підставі вказаного рішення суду 11.07.2007р. КП „ОМБТІ та РОН було зареєстровано право власності ОСОБА_5 на нежитлове приміщення загальною площею 312,3 кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул.Успенська, 29, про що зроблено запис під №407 в книзі: 65неж-176 (реєстраційний номер 19526562).

17.07.2007р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_17 та зареєстрований в реєстрі за №3157, на підставі якого ОСОБА_4 набув право власності на нежитлове приміщення загальною площею 312,3 кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 29.

Право власності ОСОБА_4 на нежитлове приміщення загальною площею 312,3 кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 29 було зареєстровано КП „ОМБТІ та РОН 19.07.2007р. (т.1 а.с.74-75).

27.12.2007р. між ОСОБА_4 та Акціонерним банком „Кліринговий дім (нині-ПАТ „Банк „Кліринговий дім) укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення, загальною площею 312,3 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 29.

Частиною 4 ст. 334 ЦК України визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з п. 1 ст. 4 вказаного Закону обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно.

Право власності ПАТ „Банк „Кліринговий дім на нежитлове приміщення загальною площею 312,3 кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 29, зареєстровано КП „ОМБТІ та РОН 15.01.2008р., що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17363618 від 15.01.2008р. (т.1 а.с.79,80-84).

Отже, з урахуванням викладених обставин справи та вищенаведених норм законодавства ПАТ „Банк „Кліринговий дім з 15.01.2008р. набуло право власності на об'єкт нерухомого майна загальною площею 312,3 кв.м., розташованого у м. Одеса по вул. Успенська, 29.

Однак, як зазначає позивач, Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991р. №311 „Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю) був затверджений перелік державного майна України, яке передавалося до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності). На підставі цієї постанови ОСОБА_1 обласною радою народних депутатів було прийнято рішення від 25.11.1991р. № 266-ХХІ „Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області, згідно якого весь нежитловий фонд рад був переданий у комунальну власність, а відтак єдиним та непорушним власником нежитлових приміщень горища загальною площею 66,6 кв.м. та підвалу загальною площею 67,6 кв.м., розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 29, є територіальна громада м. Одеси в особі ОСОБА_1 міської ради. На думку позивача у ОСОБА_5 не виникло право власності на нежитлове приміщення загальною площею 312,3 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 29, а отже не виникло й право власності на спірні нежитлові приміщення підвалу та горища загальною площею 134,2 кв.м., які є їх частиною. ОСОБА_18 ОСОБА_5 не набула права власності на спірне приміщення на підставі рішення суду, та відповідно не мала права на його відчуження на користь ОСОБА_4, в свою чергу ОСОБА_4 також не набув права власності на спірні приміщення, у зв'язку з чим не мав права на відчуження цих приміщень на користь АБ „Кліринговий дім.

З огляду на зазначені обставини судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Частиною 2 ст. 10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду встановлено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Згідно з п. 1.1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02 березня 2004 року допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка законно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Норма статті 388 ЦК України може застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

При цьому об'єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову. Якщо річ, перебуваючи в чужому володінні, видозмінилась, була перероблена чи знищена, застосовуються зобов'язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень гл. 83 ЦК (лист ВСУ від 01.07.2013 р. „ОСОБА_5 деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ).

Із матеріалів інвентаризаційної справи від 16.12.1964р., копію якої надав позивач, вбачається, що будинок за адресою: м. Одеса, вул. Чичерина (Успенська), 29 складався із підвалу, першого та другого поверху. В підвалі знаходилися сараї, коридор та дві квартири, на першому та другому поверхах квартири, горище взагалі відсутнє (т.1 а.с.157-172).

В подальшому, як було встановлено місцевим господарським судом, приміщення загальною площею 312,3 кв.м., що розташоване за адресою м. Одеса, вул. Успенська, 29 в минулому складалося з двох квартир, які належали на праві власності ОСОБА_12 та ОСОБА_15 та шляхом переобладнання за рішенням суду були переведені в нежитлові приміщення. Зазначені позивачем в позовній заяві приміщення горища та підвалу площею 67,6 та 66,6 кв.м. з'явилися лише в 2007 році шляхом перебудови приміщення, а тому не могли належати на праві власності територіальній громаді м. Одеси з 1991 року.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази наявності у позивача правовстановлюючих документів на підставі рішення ОСОБА_1 обласної ради народних депутатів від 25.11.1991р. №266-XXI „Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області (в якому не визначені конкретні об'єкти житлового та нежитлового фонду з вказівкою адрес) щодо права власності ОСОБА_1 міської ради або підпорядкованих їй юридичних осіб стосовно спірних приміщень підвалу та горища, які входять до нежитлового приміщення площею 312,3 кв.м., що розташоване в м. Одесі, по вул. Успенська, 29, статус якого у вигляді нежитлового приміщення площею 312,3 кв.м. було встановлено лише рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.06.2007р.

Судова колегія зазначає, що вказані обставини також були встановлені рішенням Апеляційного суду Одеської області від 09.12.2014р., яким залишено без змін рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.10.2013р. у справі №1522/12073/12 про відмову в задоволенні позову Департаменту комунальної власності ОСОБА_1 міської ради, за участю третьої особи на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 міської ради, до ОСОБА_5 ОСОБА_19 ОСОБА_20, ПАТ „Кліринговий дім про визнання договору купівлі-продажу від 17.07.2007 р. недійсним, витребування майна та усунення перешкод у користуванні.

При вирішенні вказаної цивільної справи Апеляційним судом Одеської області були розглянуті вимоги Департаменту про витребування у Банку нежитлового приміщення площею 312,3 кв.м. У вказаному рішенні суд дійшов висновку, що спірне майно отримало статус нежитлового приміщення площею 312,3 кв.м. як майно, що належало ОСОБА_5 лише на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.06.2007р. і втратило статус нежитлового приміщення площею 312,3 кв.м. зі скасуванням цього рішення суду ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.10.2008р. ОСОБА_18 за відсутності правового статусу спірного нежитлового приміщення площею 312,3 кв.м. вказане приміщення в такому статусі не може бути предметом судового розгляду і витребувано від теперішнього володільця, то відсутні підстави для його витребування як цілком, так і частково з підстав, вказаних у позові. У зв'язку з наведеним, а також тому, що вимоги щодо витребування частини спірного приміщення не заявлялися у позові, не мають правового значення доводи стосовно того, що нежитлові приміщення підвалу загальною площею 67,6 кв.м. та приміщення горища загальною площею 66,6 кв.м. у спірному нежитловому приміщенні площею 312,3 кв.м. є об'єктом комунальної власності територіальної громади на підставі рішення ОСОБА_1 обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 р. № 266-XXI "Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області".

Доказів наявності рішення ОСОБА_1 міської ради про прийняття у комунальну власність спірних приміщень та оформлення цього права власності у встановленому законом порядку в матеріалах справи не міститься.

Таким чином судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що посилання Департаменту комунальної власності ОСОБА_1 міської ради на постанову Кабінету Міністрів України № 311 від 5 листопада 1991 року „Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю) та рішення ОСОБА_1 обласної ради народних депутатів № 266-ХХІ від 25.11.1991р. „Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області як на підставу набуття територіальною громадою м. Одеси права власності на нежитлове приміщення, загальною площею 134,2 кв.м, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Успенська, 29, є безпідставними.

Доводи позивача стосовного того, що право власності територіальної громади м.Одеси на вищевказані нежитлові приміщення загальною площею 134,2 кв.м. оспорювалось з боку ОСОБА_5 не заслуговують на увагу суду з огляду на те, що у справі відсутні дані про те, що ОСОБА_5 оспорювала право власності територіальної громади м. Одеси на вищезазначене приміщення відповідно до рішення ОСОБА_1 обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 р. № 266-XXI "Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області, оскільки судовий спір мав місце лише між ОСОБА_5 та попередніми власниками складових спірного приміщення у вигляді двох окремих квартир ОСОБА_12 та ОСОБА_15, адже, як зазначалось вище, спірне нежитлове приміщення площею 312,3 кв.м. до набуття цього статусу та його реконструкції складалося з двох окремих приміщень - квартир, які належали 2 різним власникам-фізичним особам, а не Департаменту комунальної власності ОСОБА_1 міської рад.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про необґрунтованість вимог позивача та відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено факту порушення його речових прав як власника або заінтересованої особи.

Відповідно до вимог статей 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (частина 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням вищенаведеного та враховуючи, що позивачем всупереч вимогам статей 32 - 34 Господарського процесуального кодексу України не доведено обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, то місцевим господарським судом правомірно відмовлено у задоволенні позову, у зв'язку з чим рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення як безпідставну.

Керуючись ст.ст. 99, 103, 105 Господарського процесуального кодексу

України, суд

постановив:

Рішення господарського суду Одеської області від 16.06.2016р. у справі №916/3187/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 03.10.2016

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя О.Л. Воронюк

Суддя В.Б. Туренко