РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/12763/16 21.09.16 р.

За позовом Публічного акціонерного товариства "Київський вітамінний завод"

до 1) Державної служби інтелектуальної власності України

2) Richter Gedeon Veqyeszeti Gyar Nyilvanosan Mukodo Rt.

про повне дострокове припинення на території України дії міжнародних реєстрації знаків для товарів та послуг №760715 від 02.07.2001 р. та №765045 від 20.07.2001 р.,

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Дитинюк Я.Л. за довіреністю № б/н від 24.06.2016 р.;

від відповідача-1: Саламов О.В. за довіреністю №1-8/8564 від 21.11.2014 р.;

від відповідача-2: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Київський вітамінний завод" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до 1) Державної служби інтелектуальної власності України, 2) Richter Gedeon Veqyeszeti Gyar Nyilvanosan Mukodo Rt. про повне дострокове припинення на території України дії міжнародних реєстрації знаків для товарів та послуг №760715 від 02.07.2001 р. та №765045 від 20.07.2001 р.

Ухвалою суду від 18.07.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 02.08.2016 р.

21.07.2016 р. через відділ діловодства суду від Підприємства з іноземною інвестицією у формі товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕДЕОН РІХТЕР УКРФАРМ" надійшла заява в якій останній зазначає, що не являється офіційним представником компанії Richter Gedeon Veqyeszeti Gyar Nyilvanosan Mukodo Rt.

01.08.2016р. через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи та письмові пояснення.

У судове засідання 02.08.2016 р. відповідач-2 не з'явився.

У судовому засіданні 02.08.2016 р. представник відповідача-1 подав відзив на позов.

У судовому засіданні 02.08.2016 р. представник позивача подав письмові пояснення та клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів.

У судовому засіданні 02.08.2016 р. представник Підприємства з іноземною інвестицією у формі товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕДЕОН РІХТЕР УКРФАРМ" подав заяву, у якій повідомив суд, що Підприємство не являється офіційним представником компанії Richter Gedeon Veqyeszeti Gyar Nyilvanosan Mukodo Rt.

Ухвалою від 02.08.2016 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів, розгляд справи відкладено на 21.09.2016 р. та зобов'язано позивача повідомити господарський суд міста Києва про наявність на території України офіційного представництва компанії Richter Gedeon Veqyeszeti Gyar Nyilvanosan Mukodo Rt.

05.08.2016 р. від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи та докази наявності на території України офіційного представництва відповідача-2 - Ріхтер Гедеон НРТ, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Тургенівська, 17-Б, та докази направлення за цією адресою копії позовної заяви і доданих документів.

Судом на зазначену адресу Ріхтер Гедеон НРТ направлено ухвалу від 02.08.2016 р.

Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення №883, ухвала отримана представником за довіреністю 17.08.2016 р.

14.09.2016 р. від позивача надійшла заява про вжиття заходів до забезпечення позову.

19.09.2016 р. від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, що додатково підтверджують обставини наявності на території України офіційного представництва компанії Richter Gedeon Veqyeszeti Gyar Nyilvanosan Mukodo Rt. - Ріхтер Гедеон НРТ.

У судовому засіданні 21.09.2016 р. представник позивача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Судом встановлено, що у матеріалах справи міститься заява позивача від 14.09.2016 р. вжиття заходів до забезпечення позову.

Розглянувши вказану заяву, суд встановив наступне.

Забезпечення позову, за своєю правовою природою, є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів держави, територіальних громад, юридичних або фізичних осіб.

У відповідності до ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Отже, із змісту зазначеної норми вбачається, що підставою для вжиття заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів до забезпечення позову у подальшому утруднить або зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення заявлених вимог.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 1 ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування, зокрема, своїх вимог. Наведене стосується й вимоги щодо забезпечення позову.

Тобто, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову (п. 1.1. інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.12.2006 № 01-8/2776 «Про деякі питання практики забезпечення позову»).

Крім того, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9).

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у ній являється повне дострокове припинення на території України дії міжнародних реєстрації знаків для товарів та послуг №760715 від 02.07.2001 р. та №765045 від 20.07.2001 р. у зв'язку їх невикористанням.

Вимоги про вжиття заходів до забезпечення позову обґрунтовуються тим, що відповідач-2 може в будь-який момент до винесення рішення у справі та/або набрання ним чинності передати право власності знаки за міжнародними реєстраціями №760715 від 02.07.2001 р. та №765045 від 20.07.2001 р. іншій особі, що зробить неможливим виконання рішення суду, якщо воно буде прийнято на користь позивача.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позивачем не обґрунтовано та не доведено належними доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування заходу до забезпечення позову, та що невжиття заходів до забезпечення позову у подальшому утруднить або зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення заявлених вимог.

Самі лише припущення позивача, не підтверджені жодним доказом, про можливість вчинення відповідачем-2 дій з передачі прав на оспорювані знаки за міжнародними реєстраціями №760715 від 02.07.2001 р. та №765045 від 20.07.2001 р., не являються доказами реального наміру відповідача-2 щодо вчинення таких дій та, відповідно, не можуть являтись підставами для вжиття заходів до забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача-1 заперечив проти задоволення позову в частині заявлених вимог до Державної служби інтелектуальної власності України.

Представник відповідача-2 у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву чи будь-яких заперечень по суті спору не надав; про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №883.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній матеріалами у відповідності до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 21.09.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Публічне акціонерне товариство "Київський вітамінний завод" (надалі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державної служби інтелектуальної власності України (надалі - відповідач-1) та Компанії Richter Gedeon Veqyeszeti Gyar Nyilvanosan Mukodo Rt. (надалі - відповідач-2) про повне дострокове припинення на території України дії міжнародних реєстрації знаків для товарів та послуг №760715 від 02.07.2001 р. та №765045 від 20.07.2001 р.

Як на підставу для задоволення позовних вимог позивач посилається на те, що він являється власником реєстраційного посвідчення UA/6820/01/01 на лікарський засіб ІРБЕТАН таблетки по 300 мг №20 (10х2) у блістерах.

21.08.2016 р. позивач звернувся до ДП «Український інститут інтелектуальної власності» із заявкою №m201513951 про видачу свідоцтва на знак для товарів і послуг «ІРБЕТАН».

ДП «Український інститут інтелектуальної власності» надав позивачу повідомлення від 28.04.2016 р. № 5320 про можливу відмову у реєстрації Знака, оскільки позначення «ІРБЕТАН» схоже до ступеню змішування із зареєстрованими за відповідачем-2 позначеннями «ИРБЕТЕНС» та «IRBETENS».

З метою отримання можливості реєстрації позначення «ІРБЕТАН», позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить достроково припинити на території України дію міжнародних реєстрації знаків для товарів та послуг №760715 від 02.07.2001 р. та №765045 від 20.07.2001 р. на позначення «ИРБЕТЕНС» та «IRBETENS».

При цьому, позивач вважає, що ні власник вказаних міжнародних реєстрацій - Компанія Richter Gedeon Veqyeszeti Gyar Nyilvanosan Mukodo Rt., ні інші особи під його контролем не здійснювали жодної з дій, які визнаються використанням знаків для товарів та послуг «ИРБЕТЕНС» та «IRBETENS» на території України протягом більш ніж трьох років.

З метою доведення тверджень щодо невикористання відповідачем-2 спірних знаків, позивачем надано, зокрема, лист №377 від 07.07.2016 р. ТОВ «Проксіма Рісерч», листи ТОВ «Комунікаційний альянс» від 12.07.2016 р. №1607132-1 та №160712-2, а також лист ДП «Державний експертний центр» Міністерства охорони здоров'я України від 21.07.2016 р. №1920/09-5, з яких вбачається факт невикористання відповідачем-2 на території України знаків для товарів та послуг за міжнародними реєстраціями №760715 від 02.07.2001 р. та №765045 від 20.07.2001 р. протягом більш ніж трьох років (до дати подання позовної заяви).

Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як встановлено ст. ст. 16, 17 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», одним з основних прав власника свідоцтва є право на використання знаку для товарів та послуг. Власник свідоцтва на знак для товарів і послуг повинен добросовісно користуватися правами, що випливають із реєстрації та наявності в нього права власності на такий знак.

Згідно з п. 4 ст. 18 Закону «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», якщо знак для товарів і послуг не використовується в Україні повністю або щодо частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг протягом трьох років від дати публікації відомостей про видачу свідоцтва або від іншої дати після цієї публікації, будь-яка особа має право звернутися до суду із заявою про дострокове припинення дії свідоцтва повністю або частково. У цьому разі дія свідоцтва може бути припинена повністю або частково лише за умови, що власник свідоцтва не зазначить поважні причини такого невикористання. Такими поважними причинами, зокрема є обставини, що перешкоджають використанню знака незалежно від волі власника свідоцтва, такі як обмеження імпорту чи інші вимоги до товарів і послуг, встановлені законодавством; можливість введення в оману щодо особи, яка виробляє товари або надає послуги, під час використання знака особою, що звернулася до суду, чи іншою особою щодо товарів і послуг, відносно яких висунута вимога про припинення дії свідоцтва. Для цілей цього пункту використанням знака власником свідоцтва вважається також використання його іншою особою за умови контролю з боку власника свідоцтва.

При цьому, п. 4 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» визначено, що використанням знаку для товарів і послуг визнається:

- нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов'язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення);

- застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано;

- застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет, у тому числі в доменних іменах.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Власником оспорюваних міжнародних реєстрацій - Компанією Richter Gedeon Veqyeszeti Gyar Nyilvanosan Mukodo Rt. у встановленому законом порядку твердження позивача не спростовано, жодних доказів на підтвердження використання знаків для товарів та послуг «ИРБЕТЕНС» та «IRBETENS», зареєстрованих для товарів 05 класу Міжнародної кваліфікації товарів і послуг, не надано, як і доказів використання вказаного знаку іншою особою за умови контролю з боку відповідача-2, та не вказано причин такого невикористання.

Таким чином, заявлені до відповідача-2 позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог до Державної служби інтелектуальної власності про зобов'язання повідомити Міжнародне бюро Всесвітньої організації інтелектуальної власності про дострокове припинення на території України дії спірних міжнародних реєстрацій, суд зазначає, що здійснення такого повідомлення відноситься до компетенції Служби як Відомства України (відповідно до Протоколу до Мадридської угоди про міжнародну реєстрацію знаків від 14.04.1891 р.).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача-2.

За таких обставин та керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Достроково припинити на території України дію міжнародних реєстрацій № 760715 від 02.07.2001 р. та №765045 від 20.07.2001 р., відносно товарів 5 класу МКТП, зареєстрованих за Richter Gedeon Veqyeszeti Gyar Nyilvanosan Mukodo Rt.

3. Зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України (03035, м. Київ, вул. Василя Липківського, 45; )повідомити Міжнародне бюро Всесвітньої організації інтелектуальної власності про дострокове припинення на території України дії міжнародних реєстрацій № 760715 від 02.07.2001 р. та №765045 від 20.07.2001 р., відносно товарів 5 класу МКТП, зареєстрованих за Richter Gedeon Veqyeszeti Gyar Nyilvanosan Mukodo Rt.

4. Стягнути з Richter Gedeon Veqyeszeti Gyar Nyilvanosan Mukodo Rt. на користь Публічного акціонерного товариства "Київський вітамінний завод" 4 134 (чотири тисячі сто тридцять чотири) грн. 00 коп. судового збору.

5. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 26.09.2016 р.

Суддя Н.І. Зеленіна