ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2016 р. Справа № 909/365/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Малех І.Б.

суддів Желік М.Б.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вих.№14/2-1558в від 12.08.2016 року

на ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 09.08.2016 року, суддя Грица Ю.І.

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія" про відстрочку виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.06.2016

у справі № 909/365/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія", м. Івано-Франківськ

про стягнення інфляційних втрат та 3% річних

за участю представників:

від позивача (скаржника) ОСОБА_2

від відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 09.08.2016 року в справі №909/365/16 задоволено заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія" про відстрочку виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.06.2016 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Відстрочено виконання рішення господарського суду Івано-Франківської області від 23.06.2016 у справі №909/365/16 про часткове задоволення позову, стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія" на користь Публічного акціонерного товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" інфляційних втрат в розмірі 8577745,19 грн. (вісім мільйонів п'ятсот сімдесят сім тисяч сімсот сорок п'ять гривень дев'ятнадцять копійок), 3% річних - 607675,50 грн. (шістсот сім тисяч шістсот сімдесят п'ять гривень п'ятдесят копійок), а всього 9185420,69 грн. (дев'ять мільйонів сто вісімдесят п'ять тисяч чотириста двадцять гривень шістдесят дев'ять копійок) та судового збору в розмірі 137781,31 грн. (сто тридцять сім тисяч сімсот вісімдесят одна гривня тридцять одна копійка) до 30.04.2018.

В апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України просить ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 09.08.2016 року в справі №909/365/16 скасувати та прийняти нову, якою відмовити у відстрочці виконання рішення суду. При цьому, представник апелянта зазначив, що не вбачає жодних виняткових обставин, які є підставами для надання судом відстрочки виконання рішення. На думку позивача, скрутне фінансове становище не є підставою для надання судом відстрочки виконання рішення. Крім того, стягувач просить врахувати також його матеріальні інтереси та фінансовий стан. Також, на думку апелянта, суд, не врахував наявність інфляційних процесів та статус позивача як державного підприємства, яке має стратегічне значення для економіки та безпеки держави. Позивач вважає оскаржуване судове рішення таким, що суперечить ст.121 ГПК України, через що просить задоволити його апеляційну скаргу та скасувати оскаржуваний судовий акт.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ СТЕК заперечує доводи апелянта, стверджуючи, зокрема, про наявність та доказаність існування щодо нього обєктивних обставин, що унеможливлюють виконання судового рішення , яке є обовязковим до виконання, згідно з нормами Конституції України, оскільки він забезпечує тепловою енергією населення, підприємства, установи та бюджетні організації, а виключні обставини носять тривалий характер і навіть надана судом відстрочка не є достатньою для відновлення платоспроможності відповідача. Оскільки засновником позивача є держава, то остання приймає останнім часом ряд нормативно-правових документів, направлених на стабілізацію і вагому підтримку позивача у фінансовому відношенні. Так, нова редакція Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, затверджена постановою Кабінету Міністрів України 18.12.15 р. № 1086, дозволила повне вилучення коштів відповідача на користь позивача та оператора газорозподільної системи та позбавила можливості відповідача не лише виконати судове рішення, але й зашкодила повноцінній господарській діяльності відповідача. Річний баланс та звіт про фінансові результати станом на 30.06.2016 р. свідчать про непокритий збиток 29 713 000 грн. Станом на 30.06.2016 р дебіторська заборгованість населення, бюджетних установ та організацій та інших споживачів перед відповідачем за поставлену теплову енергію склала 11 970 000, 00 грн. В місцевому господарському суді відповідач також надав докази відсутності нерухомого майна в нього. Відповідач неодноразово звертався до позивача, про що є докази в справі, з проханням укласти договір реструктуризації боргу, однак той відмовляв. Також відповідач пояснює, що наявна невідповідність тарифів реальним витратам на виробництво, транспортування і постачання теплової енергії; в аналогічній ситуації знаходяться майже усі теплопостачальні організації України. Відповідач просить залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 09.08.2016 року в справі №909/365/16 залишити без змін.

Представник позивача, в судовому засіданні, підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Апеляційний суд, розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, дійшов висновку, що ухвалу господарського суду Львівської області слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України - без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 23.06.2016 позов задоволено частково та стягнуто з ТОВ "Станіславська теплоенергетична компанія" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" інфляційні втрати в розмірі 8577745,19 грн. 3% річних - 607675,50 грн., а всього 9185420,69 грн. та судовий збір в розмірі 137781,31 грн. В решті позову відмовлено.

28.07.2016 від ТОВ "Станіславська теплоенергетична компанія" до суду першої інстанції надійшла заява (вх.7747/16 від 28.07.16) про відстрочку виконання рішення суду від 23.06.2016 у даній справі.

Згідно ч.1 ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до п.п.7.1, 7.1.1. п.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 (зі змінами) Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання. Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом. Застосовуючи заходи, передбачені статтею 121 ГПК, господарські суди повинні мати на увазі таке. Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. (п.7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 (зі змінами) Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України).

Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України (ч.5 ст.124 Конституції України). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у відповідності до цієї норми Основного Закону держави Україна вживав заходи до виконання рішення, про відстрочку виконання якого заявив, однак його намагання знайти кошти та механізм погашення боргу, не досягли позитивного результату як для нього, так і для позивача, який не отримав те, що йому присуджено за судовим рішенням, що набрало законної сили. Зі справи вбачається, що ТОВ СТЕК звертався до уряду країни та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, до Міністерства енергетики та вугільної промисловості з метою віднайти механізм погашення заборгованості перед ПАТ НАК Нафтогаз України за попередні опалювальні сезони, Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України як головного розпорядника та відповідального виконавця бюджетної програми, про що свідчать наявні у справі фіскальні чеки поштових відділень зв`язку. В справі також містяться докази відсутності коштів на рахунках відповідача, відсутності у нього нерухомого майна, на яке би можна було звернути стягнення; беззаперечним та загальновідомим є факт існування Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу на якого покладено спеціальні обов`язки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 18.12.2014 р. № 217 (зі змінами від 18.12.2015 р.), яким визначено алгоритм розрахунків розподілу коштів для позивача та газорозподільної системи, і на що (алгоритм) відповідач жодним чином не може впливати, що і ця обставина не заперечується позивачем. В свою чергу ПАТ НАК Нафтогаз України не подало доказів існування в певний період часу обігових коштів на рахунках ТОВ СТЕК, які би він зміг спрямувати на виконання зобов`язань, однак не спрямував. Досліджені місцевим господарським судом докази та обставини виникнення спору між сторонами справи свідчать про наявність виключних підстав для застосування відстрочки виконання судового рішення, оскільки, насамперед, в матеріалах справи відсутні докази вини відповідача у невиконанні рішення суду, так і відсутні докази можливості його виконання на час звернення відповідача з даною заявою.

Окрім того, слід зазначити, що предметом розгляду у справі №909/365/16 була не основна заборгованість за укладеним між сторонами договором, а стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд, вважає, що ухвала господарського суду першої інстанції прийнята, з урахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106, 121 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України - відмовити.

2. Ухвалу господарського суду Івано-Франківської області від 09.08.2016 року в справі №909/365/16 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського

суду.

Повний текст постанови виготовлений 26.09.2016 р.

Головуючий суддя Малех І. Б.

Суддя Желік М. Б.

Суддя Кузь В. Л.