РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2016Справа №910/11229/16

За позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

До відповідача публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА»

Про відшкодування 6838,70 грн. шкоди в порядку регресу

Суддя Ковтун С.А.

Представники сторін:

не прибули

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про стягнення 6838,70 грн. в порядку регресу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що страхувальнику позивача було завдано майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення правил дорожнього руху водієм, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем.

Суд своєю ухвалою від 17.06.2016 порушив провадження у справі № 910/11229/16, розгляд останньої призначив на 11.07.2016, витребував у моторного (транспортного) страхового бюро України дані щодо особи-страховика обов'язкової цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу-автомобіля «ОПЕЛЬ АСТРА», державний номер НОМЕР_1, та умови страхування (строк, франшиза, тощо) станом на 20.05.2015.

Суд неодноразово відкладав розгляд справи.

У поданому до суду відзиві відповідач відхилив позовні вимоги з таких підстав.

За твердженням відповідача, позивач не довів розмір страхового відшкодування. Зокрема, в акті огляду транспортного засобу від 24.05.2015, складеного приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» не зазначено пошкодження підсилювача бампера та не зафіксовано дане пошкодження шляхом фотографування. В цьому акті зазначено, що страхова компанія виплачує за ремонт пошкоджень тих вузлів і деталей транспортного засобу, котрі перераховані в даному акті огляду. Якщо під час ремонту будуть виявлені приховані дефекти (пошкодження), про це слід повідомити страхову компанію з метою складання додаткового акта огляду (дефектної відомості). В іншому випадку страхова компанія не проводить виплату відшкодування за приховані дефекти (пошкодження). Додаткового акту огляду транспортного засобу (дефектної відомості) позивачем складено не було, отже додаткових пошкоджень не було зафіксовано.

Проте, в рахунку на оплату № 345 від 13.08.2015 зазначена заміна запасної частини, а саме: підсилювача бампера в розмірі 2950,00 грн., та позивач виплатив страхове відшкодування за дану заміну запасної частини, що не була зафіксована в акті огляду транспортного засобу (дефектної відомості) та не зафіксована шляхом фотографування у відповідності до вимог підпункту ґ пункту 5.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Так як дане пошкодження не було відображене в акті огляду пошкодженого транспортного засобу, а також не відображено на фотографіях пошкодженого транспортного засобу, то відповідач вартість даної запасної частини вирахував із суми страхового відшкодування.

Всі інші роботи та замінені запасні частини пошкодженого автомобіля згідно з рахунком на оплату № 345 від 13.08.2015 були визнані такими, що відповідають акту огляду пошкодженого транспортного засобу від 24.05.2015 та характеру пошкоджень завданих внаслідок ДТП та були відшкодовані в розмірі 3582,25 грн. до подачі позову до суду (платіжне доручення № 64545 від 26.11.2015).

У судове засідання 05.09.2016 представники сторін не прибули, про причини неприбуття суд не повідомили.

За таких обставин, відповідно до ст. 75 ГПК України, суд розглядає справу за наявними матеріалами.

Розглянувши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

31.12.2014 приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (страховик) та приватне акціонерне товариство «Галактон» (страхувальник) уклали договір добровільного страхування наземних транспортних засобів (далі - Договір-1), за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля «Volkswagen Polo», державний номер НОМЕР_2.

20.05.2015 у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen Polo», державний номер НОМЕР_2, та автомобіля «ОПЕЛЬ АСТРА», державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1.

Згідно з європротоколом від 20.05.2015 винуватцем дорожньо-транспортної пригоди є водій ОСОБА_1.

Майнові інтереси, пов'язані з експлуатацією автомобіля «ОПЕЛЬ АСТРА», державний номер НОМЕР_1, застраховані публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» за полісом № АІ/1788884 (далі Договір-2).

Сума франшизи за Договором-2 - 0 грн., ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 50000 грн.

У акті огляду транспортного засобу від 24.05.2015 визначені пошкодження таких деталей: 1. бампер задній (розрив пошкодження ЛФП), 2. накладка для заднього бамперу (пошкодження, ЛФП, деформація), 3. стойка заднього бамперу (згін структури), 4. рамка під номерний знак (розлом).

Товариство з обмеженою відповідальністю «СІТ-Автосервіс» виставило рахунок № 345 на суму 7838,70 грн., вказавши в ньому крім іншого підсилювач бампера.

Згідно з розрахунком страхового відшкодування до страхового акту від 10.09.2015 до виплати підлягає 5035,80 грн. (було застосовано коефіцієнт пропорційності страхового відшкодування 0,77).

11.09.2015 позивач перерахував товариству з обмеженою відповідальністю «СІТ-Автосервіс» 5035,80 грн..

Позивач надіслав на адресу відповідача регресну вимогу від 17.09.2015 на суму 5035,80 грн..

12.10.2015 позивач склав страховий акт про збільшення страхового відшкодування на 1802,90 грн., оскільки страхове відшкодування становить 6838,70 грн. (в новому розрахунку застосовано коефіцієнт пропорційності страхового відшкодування 1).

13.10.2015 позивач перерахував товариству з обмеженою відповідальністю «СІТ-Автосервіс» 1802,90 грн..

За твердженням позивача, відповідач повинен відшкодувати в порядку регресу 6838,70 грн..

Водночас відповідач подав докази відшкодування 3582,25 грн. (платіжне доручення № 64545 від 26.11.2015). Зокрема, за наслідками розгляду регресної вимоги позивача від 17.09.2015 (відповідач її отримав 22.09.2015) відповідач склав страховий акт № 0ЦВ-15-3152/1 від 06.11.2015 про відшкодування 3582,25 грн..

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані окремим законодавчим актом - Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Крім Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ці відносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них (ч. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Водночас, цією ж статтею визначено, що якщо норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Отже, в даному випадку питання конкуренції рівнозначних за юридичною силою законодавчих актів врегульовано за законодавчому рівні, визначивши Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спеціальним. Виходячи з принципу верховенства спеціальних норм над загальними нормами, при конкуренції норм до правовідносин у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів підлягають застосуванню правові механічними, визначені Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Обсяг прав, які набуває страховик, що виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, передбачено ст. 993 ЦК України, якою встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Зміст даної статті дублює положення ст. 27 Закону України від 07.03.1996, № 85/96-ВР «Про страхування», і визначає можливість виникнення у страховика права регресу до заподіювача страхувальнику шкоди (суброгація).

Однак, даними нормами не визначено межі відповідальності страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тобто розмір страхової суми, яку страховик зобов'язаний виплатити. З огляду на це посилання позивача на ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» як на законодавчі приписи, які покладають на відповідача обов'язок сплатити всю суму відновлювального ремонту, є безпідставним, оскільки обов'язок з відшкодування шкоди не є предметом правового регулювання цих норм. Крім того, здійснена страхова виплата не є неспростовною обставиною і її розмір як обсяг відповідальності заподіювача шкоди перед страховиком підлягає доказуванню на загальних підставах.

Відповідальність страховика полягає у виконанні обов'язку відшкодувати шкоду, заподіяну страхувальником, у межах страхових сум. Межі страхового відшкодування, тобто розмір грошової суми, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування, визначаються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та відповідним страховим полісом, що є єдиною формою внутрішнього договору страхування.

Шкода є економічною кількісною категорія, що виражає вартість збитків. Встановлюючи межі відшкодування шкоди, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» також визначає порядок визначення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню страховиком особи, що її заподіяла.

За загальним правилом, яке наведено у ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Витрати, які є складовою шкоди як вартісного вираження збитків при пошкодженні транспортного засобу і підлягають відшкодуванню, визначенні ст. 29 Законом України «Про страхування», витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, в даному випадку слід розмежовувати реальні збитки, заподіяні транспортному засобу, які фактично поніс страховик і право на які у нього виникло на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», та збитки у вигляді відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, обов'язок відшкодування яких виник у страховика за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Визначення розміру збитку у вигляді відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється шляхом оцінки майна за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами (ст. 3 Закону України від 12.07.2001, № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Отже, розмір реальних збитків та розмір збитків у вигляді відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу не завжди можуть співпадати. У випадку не покриття (недостатності) розміру оціненої шкоди фактично понесених витрат страховиком, що виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, обов'язок сплати різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою покладається на особу, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність (ст. 1194 ЦК України).

З огляду на це, забезпечення наданого ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» страховику права отримати відшкодування у межах фактичних здійснених ним витрат реалізується шляхом покладення на страховика, що застрахував цивільно-правову відповідальність особи, яка заподіла шкоду, обов'язку відшкодувати шкоду у межах страхової суми (ліміту) виходячи з її оціненого розміру та з урахуванням франшизи, та, у випадку недостатності даних сум, покладення обов'язку сплати різниці на заподіювача шкоди.

Оскільки позивачем не подав суду доказів, що розмір сплаченого ним страхового відшкодування (6838,70 грн.) визначено відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» суб'єктом оціночної діяльності, позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення підписано 26.09.2016.

Суддя С. А. Ковтун