РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2016Справа №910/2951/15-г
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перком - Інвест»

До Публічного акціонерного банку «БГ Банк»

Треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Ріал Рентал»

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

Про визнання недійсним договору

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача - Сікиринський Ю.О., довіреність № б/н від 20.05.2016

від відповідача - Коломоєць М.І., довіреність № 1 від 25.02.2016

від третьої особи1 - Данилів М.М., довіреність № б/н від 04.08.2016

від третьої особи2 - Фурма Р.В., довіреність 27-29172/14 від 06.07.2016

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Перком - Інвест» (далі - позивач) подало на розгляд господарського суду міста Києва позов до Публічного акціонерного товариства «Банк Перший» (далі - відповідач); третя особа - ТОВ «Ріал Рентал» про визнання недійсним договору.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що спірний договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м.Львів, вул. Академіка А.Сахарова 43.

Ухвалою суду від 12.02.2015р. порушено провадження у справі № 910/2951/15-г та призначено розгляд на 27.03.2015 р.

05.03.2015р. позивач подав через канцелярію суду документи по справі.

26.03.2015р. відповідач подав через канцелярію суду відзив на позов та клопотання про залучення до участі у справі третьої особи.

27.03.2015р. представник позивача у судовому засіданні надав пояснення по справі, підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти позовних вимог, просив суд задовольнити клопотання про залучення до участі у справі третьої особи - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, крім того повідомив суд про заміну назви відповідача на ПАТ «БГ Банк», у зв'язку з правонаступництвом.

Суд задовольнив клопотання представника відповідача та залучив до участі у справі третю особу, розгляд справи відклав на 27.04.2015р.

10.04.2015р. позивач подав через канцелярію суду документи по справі.

27.04.2015р. третя особа 2 подала через канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду справи.

27.04.2015р. представник відповідача у судовому засіданні подав клопотання про зупинення провадження у справі, надали пояснення по ньому.

Представник позивача підтримав подане клопотання.

Суд вирішив задовольнити клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної справи № 910/7599/15-г господарським судом Львівської області, оскільки у даній справі вирішується питання визнання права власності на спірний об'єкт нерухомості.

10.05.2016р. до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання від відповідача про поновлення провадження у справі № 910/17086/15.

12.05.2016р. у зв'язку з надходженням клопотання про поновлення провадження у справі, Господарським судом м. Києва здійснено запит до Господарського суду Львівської області про надання належним чином завіреної копії рішення по справі 910/7599/15-г та інформації про набрання рішення законної сили.

18.05.2016р. до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання від третьої особи1 про поновлення провадження у справі № 910/17086/15 у зв'язку з набранням рішення Господарського суду Львівської області законної сили.

07.06.2016р. до Господарського суду м. Києва надійшла відповідь від Господарського суду Львівської області на запит суду та копія рішення Господарського суду Львівської області, яка набрала законної сили.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 08.06.2016р. провадження у справі №910/2951/15-г поновлено та призначено розгляд справи на 01.07.2016р.

01.07.2016р. представник позивача у судовому засіданні надав пояснення по справі, підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник третьої особи1 у судовому засіданні надав пояснення по справі, проти позову заперечив.

Представники відповідача та третьої особи2 у судове засідання не з'явилися, вимог ухвали суду від 08.06.2016р. не виконали.

Суд вирішив відкласти розгляд справи на 05.08.2016р.

05.08.2016р. представник позивача у судовому засіданні надав пояснення по справі, підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник третьої особи1 у судовому засіданні надав пояснення по справі, проти позову заперечив.

Представник третьої особи2 у судовому засіданні надав пояснення по справі, проти позову заперечив.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду від 08.06.2016р. не виконав.

Суд відклав судовий розгляд справи, у зв'язку з відсутністю представника відповідача на 02.09.2016р.

05.08.2016р. третя особо2 подала через відділ діловодства суду письмові пояснення по справі.

02.09.2016р. представник позивача у судовому засіданні надав пояснення по справі, підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні надав пояснення по справі.

Представник третьої особи1 у судовому засіданні надав пояснення по справі, проти позову заперечив.

Представник третьої особи2 у судовому засіданні надав пояснення по справі, проти позову заперечив.

Згідно ст.87 Господарського процесуального кодексу України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Між Публічним акціонерним товариством Банк Перший (далі - відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перком-Інвест» (далі - позивач) 09.12.2011р. було укладено договір № 1 про оперативну оренду приміщення, розташоване за адресою: м. Львів, вул. Академіка Сахарова, буд. 43.

Відповідно до п. 1.1. договору № 1 про оперативну оренду, відповідач зобов'язується передати, а позивач зобов'язується прийняти в строкове оплатне користування об'єкт оренди - нежитлове приміщення адміністративного корпусу.

Пунктом 14.2. договору №1 про оперативну оренду передбачено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 2 років 11 місяців та 29 днів.

За користування об'єктом оренди, визначеним п. 5.2. договору оренди, орендар сплачує орендодавцю орендну плату, щомісячно на підставі рахунку не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним.

Приміщення повинно бути передано орендодавцем та прийнято орендарем протягом п'яти календарних днів після набрання чинності договору оренди (п. 3.1 договору оренди).

Згідно п. 3.2. договору оренди, прийом-передача приміщення здійснюється уповноваженими представника сторін з обов'язковим підписанням сторонами Акту приймання-передачі приміщення не пізніше терміну зазначеного в п. 3.1. договору оренди.

Приміщення вважається переданим в оренду з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі приміщення.

Відповідно до Акту приймання-передачі до договору оперативної оренди приміщення № 1 від. 09.02.2011р. орендодавець передав, а орендар прийняв об'єкт оренди, а саме приміщення за адресою: : м. Львів, вул. Академіка Сахарова, буд. 43, площею 3562,2 кв.м.

Позивачем в позовній заяві зазначено, що в подальшому між сторонами укладалися зміни та доповнення до вказаного договору.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.01.2015р. та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.01.2015р., відповідач відчужив на користь ТОВ «Ріал Рентал» (далі - третя особа1) нежитлове приміщення за адресою: м. Львів, вул. Академіка Сахарова, буд. 43.

Позивач вважає договір купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою: м. Львів, вул. Академіка Сахарова, буд. 43, недійсним, мотивуючи тим, що вказаний договір є недійсним на підставі ст.ст. 203, 777 Цивільного кодексу України. Зокрема, позивач вказує, що 15.01.2015р. дізнався про відчуження нежитлового приміщення на користь третьої особи1, при цьому відповідач не повідомив позивача про свій намір продати приміщення, а тому позбавив наймача переважного права на купівлю речі.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши та дослідивши докази наявні в матеріалах справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача виходячи з наступного.

Частина 2 статті 777 Цивільного кодексу України встановлює, що наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, у разі продажу речі, переданої у найм, має переважне право перед іншими особами на її придбання.

При цьому, Рішенням Конституційного Суду №31-рп/2009 від 10.12.2009 р. у справі №1-46/2009 щодо офіційного тлумачення положень статей 177, 760, частини другої статті 777 Цивільного кодексу України було офіційно розтлумачено положення закону про переважне право наймача на придбання майна.

Так, у зазначеному рішенні Конституційний Суд України вказує, що у статті 777 Кодексу визначено два переважних права наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, перед іншими особами, а саме: на укладення договору найму на новий строк та на придбання майна у разі його продажу.

Обмеження законодавцем права власника майна, переданого у найм (оренду), щодо розпорядження цим майном ґрунтується на розумних та справедливих критеріях. Це відповідає і позиції Європейського суду з прав людини, викладеній в рішенні у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства, заява №8793/79" від 21.02.1986 р. За його змістом національний законодавець з метою підтримання соціальної справедливості у суспільстві як складової публічного інтересу може допустити захист інтересів орендарів майна, встановивши обмеження права його власників щодо визначення ними умов продажу орендованого майна.

Конституційний Суд України виходить з того, що держава при управлінні належним їй майном повноважна допускати цивільно-правові обтяження такого майна з метою залучення коштів до суспільних фондів (наприклад, передавати майно в заставу для отримання кредитів, в оренду для одержання орендних платежів тощо) або утримуватися від цього. Проте, встановлюючи відповідні обтяження, вона має враховувати, що у майбутньому право відчуження відповідного майна може бути обмежене цими обтяженнями.

Конституційний Суд України вважає, що положення частини другої статті 777 Цивільного кодексу України щодо переважного права наймача на придбання майна у разі його продажу не порушує майнових прав власників (абз. 4 п. 3.5 рішення Конституційного Суду України).

Таким чином, основою умовою виникнення переважного права на придбання речі є наявність дійсного договору найму.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, Рішенням Господарського суду Львівської області від 12 травня 2016 року у справі № 914/678/16, залишеним без змін Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14 червня 2016 року № 914/678/16, визнано недійсним договір оперативної оренди № 1 від 09.12.2011 року, укладений між позивачем та відповідачем, зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «ПерКом-Інвест» повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Ріал Рентал» приміщення адміністративного корпусу площею 3562,2 м. кв., розташоване за адресою: м. Львів, вул. Сахарова, буд. 43 шляхом підписання акта приймання-передачі та вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПерКом-Інвест» на користь Товариству з обмеженою відповідальністю «Ріал Рентал» заборгованість за орендну плату у розмірі 548000,00 грн.

Крім того, Рішенням Господарського суду Львівської області від 23.07.2015р. по справі № 914/2021/15, залишеним без змін Постановою Вищого господарського суду України від 16 грудня 20165року № 914/2021/15, виселеноТовариство з обмеженою відповідальністю «Перком-Інвест» з нежитлового приміщення - адміністративного корпусу загальною площею 3562,2 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Львів, вул. Сахарова, 43.

Відповідно до положень статті 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України та приймаючи до уваги те, що Рішенням Господарського суду Львівської області від 12 травня 2016 року у справі № 914/678/16 визнано недійсним договір оперативної оренди № 1 від 09.12.2011 року , який є підставою для подання даного позову про визнання переважного права на придбання приміщення, суд приходить до висновку про відмову у позовних вимогах.

Крім того, ч. 1 ст. 759 ЦК України визначає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Стаття 283 ГК України передбачає, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. 5 ст. 762 ЦК України).

В силу статті 526 ЦК України та частини першої ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно п. 5.2. договору оренди, орендар сплачує орендодавцю орендну плату, щомісячно на підставі рахунку не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним.

Пунктом 6.3.5 договору оперативної оренди № 1, позивач зобов'язався вносити оренду своєчасно та в повному обсязі.

Так, Рішенням Господарського суду м. Києва від 21.04.2015р. по справі №910/2954/15-г, яке набрало законної сили встановлено, що заборгованість по орендній платі, яка підлягає стягненню з ТОВ "Перком-Інвест" на користь ПАТ "БГ Банк" за період з лютого 2014 року по серпень 2014 року становить 320500,00 грн.

Також, Рішенням Господарського суду Львівської області від 10.12.2015р. по справі №914/708/15, яке набрало законної сили, вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Перком-Інвест" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріал Рентал» 50000грн. заборгованості по орендній платі.

Судом враховано положення, які зазначені в Постанові Вищого господарського суду України № 32/592 від 22.05.2008р., а саме враховуючи приписи ч.2 ст. 777 ЦК України, а також те, що, як встановлено судом апеляційної інстанції, позивач належним чином систематично не виконував свої зобов"язання за договором оренди, зокрема в частині сплати щомісяця орендної плати, судова колегія погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність, з урахуванням даних обставин, переважного права у позивача перед іншими особами на придбання нежилого приміщення, яке він орендував, а отже і підстав для задоволення позову.

Таким чином, позивачем порушувалися свої зобов'язання за договором оперативної оренди №1 в частині не сплати орендної плати, про що свідчать Рішення Господарського суду м. Києву від 21.04.2015р. по справі №910/2954/15-г та Рішенням Господарського суду Львівської області від 10.12.2015р. по справі №914/708/15, у зв'язку з цим, у позивача відсутнє переважне право на придбання приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 289 ГК України орендар має право на викуп об'єкта оренди, якщо таке право передбачено договором оренди.

Проте, договором оперативної оренди № 1 від 09.12.2011 року за позивачем не передбачено права викупу об'єкта оренди.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач у поданій позовній заяві просив визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою: м. Львів, вул. Академіка Сахарова, буд. 43, укладений між відповідачем та третьою особою1, проте жодного доказу та реквізитів вказаного договору та копію такого договору суду не надав.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ст.36 ГПК України зазначає, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст.49 ГПК України, при відмові в задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

(Повний текст рішення складено 21.09.2016р. )

Суддя В.І.Мельник