ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.09.16р. Справа № 904/5746/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід", м. Ірпінь

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЇСАДУР СЕМАНС УКРАЇНА", с. Могилів

про зобов'язання вчинити певні дії

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_1, дов. від 12.09.2016 року, представник;

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід", м. Ірпінь звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЇСАДУР СЕМАНС УКРАЇНА", с. Могилів про зобов'язання вчинити певні дії, а саме: забрати (вивезти) з території складу ТОВ "АГРОБОНУС СХІД" насіння гібридів кукурудзи у кількості 105 мішків, насіння гібридів кукурудзи кількості 477 мішків, насіння гібридів кукурудзи у кількості 371 мішок, що було передане ТОВ «ОСОБА_2 УКРАЇНА» на користь ТОВ «АГРОБОНУС СХІД» за договором поставки № АВ-Skhid_270215 від 27 лютого 2016 року, згідно видаткової накладної № НОМЕР_1 від 12 березня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на недотримання відповідачем п. 2.5. спірного договору, оскільки останній не передав позивачу товаросупроводжувальні документи, а відтак відповідач має забрати не реалізований товар.

Відповідач надав відзив на позов, в задоволення позовних вимог просить відмовити з посиланням на те, що ним виконано вимоги п. 2.5. спірного договору в повному обсязі,

12.08.2016 року відповідачем подано клопотання про зупинення провадження по справі до набрання законної сили рішення по справі №911/1719/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЇСАДУР СЕМАНС УКРАЇНА" до Товариство з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід" про стягнення заборгованості за договором поставки № АВ-Skhid_270215 від 27 лютого 2016 року.

Ухвалою господарського суду від 06.09.2016 року строк розгляду вирішення спору продовжено до 27.09.2016 року.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлялось.

У порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 26.09.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2015 року між ТОВ «АГРОБОНУС СХІД» (далі - Позивач) та ТОВ «ОСОБА_2 УКРАЇНА» (далі - Відповідач) укладено договір поставки №АВ-Skhid_270215 (далі- Договір), за умовами якого Відповідач зобов'язувався здійснювати поставки товару, визначені специфікаціями, а саме насіння гібридів кукурудзи та насіння гібридів соняшнику (надалі за текстом - «Товар», або «Насіння»).

Пунктом 2.5. договору передбачено, що разом із товаром постачальник передає покупцеві такі документи: видаткову накладну, свідоцтво на гібридне насіння, копії сертифікатів відповідності і протоколів (для імпортованого насіння), карантинний сертифікат.

На виконання умов договору Позивач здійснив замовлення на поставку насіння у Відповідача, відповідно до яких Відповідачем було поставлено на користь Позивача насіння на загальну суму 4 605 704, 04 грн.

На підставі видаткової накладної № від 12.03.2015 року відповідачем поставлено позивачу товар на загальну суму 1 940 266,99 грн. (а.с.21).

Як зазначалось вище, позивач посилається на недотримання відповідачем п. 2.5. спірного договору, оскільки останній не передав позивачу товаросупроводжувальні документи до поставки на підставі видаткової накладної № від 12.03.2015 року, що і стало причиною спору.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі видаткової накладної № від 12.03.2015 року відповідачем поставлено позивачу насіння кукурудзи 605 мішків Мas ЗЗА - 200 мішків, насіння кукурудзи Мas 36А - 500 мішків, насіння кукурудзи Амеліор - 605 мішків, соняшнику Mas 83R - 135 мішків та соняшнику Mas 95R- 100 мішків.

Отримання товару в повному обсязі підтверджується товарно - транспортною накладною №2 від 12.03.2015 року та довіреність на отримання товару №8 від 11.03.2015 року (а.с.46-47).

На виконання умов п. 2.5. договору відповідачем передано позивачу сертифікати на насіння ГН №0021216, ГН №0021364, ГН №0021040 та свідоцтва на гібридне насіння, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.48-53).

Щодо карантинного сертифікату слід зазначити наступне. Відповідно до Закону України «Про карантин рослин» карантинний сертифікат - документ, який видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері карантину рослин, та засвідчує фітосанітарний стан об'єктів регулювання, що вивозяться та/або ввозяться у карантинну зону, транспортуються територією України. Тобто, карантинний сертифікат є виключним свідченням того, що насіння може бути транспортоване із місця продажу/виробництва до місцезнаходження покупця/отримувача, і не є передумовою для неможливості реалізації цього насіння у подальшому як зазначив Позивач у своїй заяві.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 28 січня 2015 р. № 42 "Деякі питання дерегуляції господарської діяльності" було скасовано отримання карантинного сертифікату та внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 р. № 705 "Про деякі питання реалізації Закону України "Про карантин рослин", в якій п. 23 визначено, що карантинний сертифікат видається на об'єкти регулювання у разі: 1) транспортування імпортованих об'єктів регулювання, які зберігалися, перепаковувалися, розділялися на частини, змішувалися з іншими вантажами; 2) вивезення або ввезення об'єктів регулювання у карантинну зону.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Відповідно до статей 525, 526 одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частиною 1 статті 197 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов'язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором, або місцем, яке визначено змістом зобов'язання.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку, що Відповідачем були виконані умови Договору, зокрема п. 2.5, а відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Щодо клопотання відповідача про зупинення провадження по справі до до набрання законної сили рішення по справі №911/1719/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАЇСАДУР СЕМАНС УКРАЇНА" до Товариство з обмеженою відповідальністю "Агробонус Схід" про стягнення заборгованості за договором поставки № АВ-Skhid_270215 від 27 лютого 2016 року, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 79 ГПК, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга - четверта статті 35 ГПК).

Суд не вбачає неможливості встановлення при розгляді даної справи тих обставин, які можуть бути встановлені при розгляді справи №911/1719/16, а відтак у суду відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження по справі.

Згідно приписів ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Позивача.

Керуючись, ст.ст. 4, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд ,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 03.10.2016

Суддя ОСОБА_3