ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2016р. Справа№ 914/1900/16

За позовом: Управління поліції охорони у Львівській області, м. Львів

до відповідача: Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод», м. Львів

про: стягнення 470279,00 грн. заборгованості

Суддя Кидисюк Р.А.

Секретар Зусько І.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 04.04.2016 року)

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № 137 від 04.01.2016 року)

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. У судовому засіданні 20.09.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Управління поліції охорони у Львівській області до Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» про стягнення 352132,00 грн. заборгованості.

Ухвалою суду від 21.07.2016 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 02.08.2016 року. Ухвалою суду від 02.08.2016 року відкладено розгляд справи до 16.08.2016 року. В судовому засіданні 16.08.2016 року оголошено перерву до 20.09.2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються невиконанням відповідачем умов Договору №3599 на охорону обєкта постами фізичної охорони Державної служби охорони при МВС України від 24.06.2014 р. щодо оплати вартості наданих позивачем послуг охорони, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем.

20.09.2016 року представником позивача через канцелярію суду подано заяву вх.№4492/16 про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості станом на 19.09.2016 року, яка становить 470279,00 грн., що підтверджується актами прийому-здачі виконаних робіт за серпень та вересень поточного року та актом звірки розрахунків. Суд приймає заяву позивача про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання зявився, визнав наявність заборгованості станом на серпень 2016 року у розмірі 428395,80 грн. та просив суд розстрочити виконання рішення у справі №914/1900/16 строком на 6 місяців згідно графіку, наведеного у клопотанні (вх.№37218/16 від 19.09.2016 р.) про розстрочення виконання судового рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно та обєктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

24.06.2014 р. між Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України у Львівській області (Охорона) та Державним підприємством «Львівський бронетанковий завод» (Замовник) укладено Договір №3599 на охорону обєкта постами фізичної охорони Державної служби охорони при МВС України (Договір), відповідно до п.1.1. якого Замовник передав належне йому майно, яке зберігається у відокремлених приміщеннях (будівлях), на земельних ділянках, що перераховані у Дислокації (додаток №1 до Договору) обєкта, що охороняється (Обєкт) під охорону постів фізичної охорони «Охорони», а Охорона зобовязалась здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення схоронності цілісності майна Замовника на Обєкті з метою відвернення безпосередніх посягань на нього, припинення несанкціонованого Замовником доступу сторонніх осіб до майна на Обєкті, збереження його фізичного стану і забезпечення здійснення Замовником всіх належних йому повноважень щодо майна. Замовник зобовязався виконувати передбачені Договором правила майнової безпеки і щомісячно сплачувати Охороні встановлену плату.

На виконання взятих на себе зобовязань позивач надав відповідачу послуги охорони, що підтверджується долученими до матеріалів справи Актами прийому-здачі виконаних робіт/послуг №ШЕВ-000048 за січень 2016 р. на суму 109510,00 грн., №ШЕВ-000114 за лютий 2016 р. на суму 105090,00 грн., №ШЕВ-00066 за березень 2016 р. на суму 118755,00 грн., №ШЕВ-000339 за квітень 2016 р. на суму 115534,00 грн., №ШЕВ-000418 за травень 2016 р. на суму 117843,00 грн., №ШЕВ-000508 за червень 2016 р. на суму 114926,00 грн., №ШЕВ-000599 за липень 2016 р. на суму 118755,00 грн., №ШЕВ-000685 за серпень 2016 р. на суму 118755,00 грн., №ШЕВ-000772 за вересень 2016 р. на суму 115534,00 грн.

У свою чергу відповідач взятих на себе зобовязань щодо оплати вартості наданих послуг належно не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 19.09.2016 року відповідно до прийнятої судом заяви (вх.№4492/16 від 20.09.2016 р.) позивача про збільшення позовних вимог становить 470279,00 грн.

Відповідач визнав наявність заборгованості станом на серпень 2016 року у розмірі 428395,80 грн., просив суд задоволити клопотання (вх.№37218/16 від 19.09.2016 р.) про розстрочення виконання судового рішення строком на 6 місяців.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення повністю, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з ст. 175 Господарського Кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 174 Господарського Кодексу України визначено, що господарські зобовязання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон повязує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Згідно з ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Господарські зобовязання між сторонами виникли на підставі Договору №3599 на охорону обєкта постами фізичної охорони Державної служби охорони при МВС України від 24.06.2014 р.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до положень п.п. 3.1., 3.2. Договору ціна послуг охорони за цим Договором є договірною і зазначається Сторонами у Розрахунку та Протоколі узгодження договірної ціни (додатки №№2,3 до Договору). Вартість охоронних послуг по Договору на кожний окремий місяць розраховується Сторонами на підставі Дислокації та Розрахунку (додатки №№1,2 до Договору), відповідно до кількості годин надання цих послуг в кожному окремому місяці та їх вартості.

Матеріалами справи підтверджено належне виконання позивачем зобовязань за Договором. У свою чергу відповідач повністю не оплатив вартість наданих позивачем послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Пунктом 4.2.1. Договору встановлено обовязок Замовника прийняти послуги «Охорони» щодо охорони «Обєкта» у встановлений Сторонами час дії Договору та своєчасно вносити плату за послуги «Охорони» у визначеному Договором обсязі і строки.

Відповідно до п. 3.5. Договору оплата за послуги «Охорони» здійснюється Замовником на умовах попередньої оплати шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Охорони у розмірі, визначеному згідно п.3.2. Договору. перший платіж по Договору у сумі вартості послуг Охорони за перший місяць охорони Обєкта здійснюється Замовником впродовж 2-х банківських днів після підписання сторонами Договору. Усі наступні платежі по Договору здійснюються Замовником не пізніше 15 числа кожного місяця за поточний місяць.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач не здійснив повної оплати наданих позивачем послуг у встановлені Договором строки.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 599 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, суд вважає підставними та обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 470279,00 грн. заборгованості за Договором №3599 на охорону обєкта постами фізичної охорони Державної служби охорони при МВС України від 24.06.2014 р.

Разом з тим, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення частково клопотання (вх.№37218/16 від 19.09.2016 р.) відповідача про розстрочення виконання судового рішення. Вказане клопотання обґрунтовується важким фінансовим становищем відповідача, на підтвердження якого відповідачем долучено Довідку №1927 від 15.09.2016 р. про заборгованість ДП «Львівський бронетанковий завод» станом на 01.09.2016 року.

Розглянувши клопотання (вх.№37218/16 від 19.09.2016 р.) про розстрочення виконання судового рішення, керуючись п.6 ст. 83 ГПК України, суд вважає за доцільне розстрочити виконання рішення Господарського суду Львівської області від 20.09.2016 року у справі №914/1900/16 строком на три місяці до 31.12.2016 року рівними частинами щомісячно.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки спір виник з вини відповідача, у відповідності до ст. 49 ГПК України судовий збір у розмірі 7054,19 грн. слід покласти на нього у повному обсязі.

З огляду на викладене, керуючись Конституцією України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 83, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з боржника Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» (79031, місто Львів, вулиця Стрийська, будинок 73; ідентифікаційний код юридичної особи 07985602) на користь стягувача Управління поліції охорони у Львівській області (79019, місто Львів, вулиця Липинського, будинок 44; ідентифікаційний код юридичної особи 40108887) 470279,00 грн. заборгованості та 7054,19 грн. судового збору, з розстроченням виконання рішення Господарського суду Львівської області від 20.09.2016 р. у справі №914/1900/16 за таким графіком погашення заборгованості:

- до 31 жовтня 2016 р. 159 111,00 грн. (сто пятдесят девять тисяч сто одинадцять гривень 00 коп.);

- до 30 листопада 2016 р. 159 111,00 грн.. (сто пятдесят девять тисяч сто одинадцять гривень 00 коп.);

- до 31 грудня 2016 р. 159 111,19 грн. (сто пятдесят девять тисяч сто одинадцять гривень 19 коп.).

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

У відповідності до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 23.09.2016 р.

Суддя Кидисюк Р.А.