КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2016 р. Справа№ 911/3634/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Баранця О.М.

Кропивної Л.В.

при секретарі Турчин Н.О.

представники сторін:

позивача (апелянта): ОСОБА_1- посвідчення НОМЕР_1 від 17.11.2011;

відповідача: Новікова В.О.- за довіреністю б/н від 03.02.2015;

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на рішення господарського суду Київської області від 26.04.2016

у справі № 911/3634/14 (головуючий суддя: Рябцева О.О., судді Карпечкін Т.П., Горбасенко П.В.)

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Візит"

про стягнення 100636,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 26.04.2016 у справі №911/3634/14 відмовлено у задоволенні позову про стягнення 100636,75 грн., з яких 89550,60 грн. заборгованості за договором поставки № 4 від 03.01.2014 р., 1326,71 грн. 3% річних та 9759,44 грн. інфляційних втрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки матеріалами справи підтверджується факт поставки товару відповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2016 (колегія суддів у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Баранця О.М., Кропивної Л.В.) прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 19.09.2016.

19.09.2016 представником позивача подане клопотання про призначення судової експертизи для визначення часу проставляння печатки та підпису на договорі і накладних.

Представник позивача (апелянта) у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, також підтримав клопотання про призначення судової експертизи.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги та призначення судової експертизи, просила залишити оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Позивач вказує, що 03.01.2014 р. між нею, як постачальником, та товариством з обмеженою відповідальністю "Візит", як покупцем, в особі директора Глиняної Т.А., було укладено договір поставки № 4 (далі - договір) (а.с.10, 29, 93), відповідно до п. 1.1. якого постачальник передає, а покупець приймає у власність і зобов'язується оплатити товар в кількості відповідно до накладних, які є невід'ємною частиною договору.

Поставка товару покупцю здійснюється після складання замовлення покупцем і узгодження його. Поставка товару покупцю здійснюється автотранспортом постачальника (п. 2.1. договору).

Відповідно до п. 2.2. договору датою поставки товару по договору є день передачі вищезазначеного товару постачальником покупцю по накладній, яка є невід'ємною частиною договору і підписана уповноваженими особами сторін.

Згідно з п. 4.1. договору ціни на товар, який поставляється по договору, вказуються в накладних, які є невід'ємною частиною договору. Загальна вартість договору є сума вартості усього товару, що зафіксована у накладних (п. 4.2. договору).

Пунктом 4.3. договору встановлено, що оплата за товар покупцем здійснюється протягом 30 календарних днів після поставки товару, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

В п. 6.1. договору зазначено, що договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2014 р.

Як зазначив позивач, на виконання умов договору ним в період з 13.01.2014 р. по 24.01.2014 р. було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 89550,60 грн.

До позовної заяви позивачем були додані засвідчені нею копії видаткових накладних № 13 від 13.01.14 на суму 42751,90 грн. та № 24 від 24.01.14. на суму 46798,70 грн. (а.с.11-12).

Також у матеріалах наявні засвідчені позивачем копії видаткових накладних № 13 від 13.01.13 р. на суму 42751,90 грн., № 24 від 24.01.13 р. на суму 46798,70 грн. (а.с.27-28) та оригінали вказаних накладних (а.с.94-95).

На підставі вказаного договору та видаткових накладних позивач звернулась із позовом про стягнення з відповідача 89550,60 грн. заборгованості за договором поставки № 4 від 03.01.2014 р., 1326,71 грн. 3% річних та 9759,44 грн. інфляційних втрат.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції відповідач посилався на те, що договір поставки № 4 від 03.01.2014 р. та видаткові накладні № 13 від 13.01.2014 р. та № 24 від 24.01.2014 р., на які посилається позивач, не підписувались представниками відповідача, а довіреностей на отримання товару, вказаного у накладних, позивачем суду не надано. При цьому, відповідач зазначив, що в минулому між сторонами були тісні господарські відносини, в зв'язку з чим відповідач для зручності здійснення господарських операцій передавав позивачу чисті аркуші паперу, завірені печаткою ТОВ "Візит".

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.11.2015 р. у справі №911/3634/14 було призначено судову почеркознавчу експертизу на вирішення якої було поставлене наступне питання: Підпис на наданих позивачем оригіналах договору поставки № 4 від 03.01.2014 р. в графі "Директор Глиняна Т.А." та видаткових накладних № 13 від 13.01.2013 р. та № 24 від 24.01.2013 р. в графі "Одержав" виконано директором ТОВ "Візит" Глиняною Т.А. чи іншою особою?

За результатами проведення вказаної експертизи судовим експертом було складено висновок №24515/24516/15-32 від 29.01.2016 р., в якому зазначено, що підписи від імені директора ТОВ "Візит" Глиняної Тетяни Анатоліївни у договорі поставки №4 від 03.01.2014 р. в графі "Директор Глиняна Т.А.", у видаткових накладних №13 від 13.01.2013 р. та №24 від 24.01.2013 р. у графі "Одержав", виконано не Глиняною Тетяною Анатолівною, а іншою особою з наслідуванням її підпису.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено факту існування між сторонами цивільно-правових відносин, що виражаються у поставці позивачем товару відповідачу на суму 89550,60 грн., та які є підставою для виникнення у відповідача зобов'язання з оплати вказаного в накладних товару.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно ч.2 ст. 207 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній станом на 03.01.2014) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

При цьому, під підписанням правочину необхідно розуміти скріплення тексту оригінальною позначкою, притаманною лише даній особі. Відповідно до ст. 5 Конвенції Організації Об'єднаних Націй "Про міжнародні переказні векселі і міжнародні прості векселі" від 9 грудня 1988 р. підпис означає власноручний підпис або його факсиміле або інше еквівалентне посвідчення автентичності інших засобів, а підроблений підпис означає підпис, зроблений шляхом неправомірного використання зазначених засобів.

Як зазначалось вище, у висновку, складеному за наслідками проведення судової експертизи у даній справі, зазначено, що підписи від імені директора ТОВ "Візит" Глиняної Тетяни Анатоліївни у договорі поставки №4 від 03.01.2014 р. в графі "Директор Глиняна Т.А.", у видаткових накладних №13 від 13.01.2013 р. та №24 від 24.01.2013 р. у графі "Одержав", виконано не Глиняною Тетяною Анатолівною, а іншою особою з наслідуванням її підпису.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Статтею 33 Господарського кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 34 Господарського кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що оскільки підпис на договорі поставки №4 від 03.01.2014 р. в графі "Директор Глиняна Т.А.", та видаткових накладних №13 від 13.01.2013 р. та №24 від 24.01.2013 р. у графі "Одержав" не належить Глиняній Тетяні Анатолівні (директор ТОВ "Візит"), а належить іншій особі з наслідуванням підпису Глиняної Т.А., товар вказаний у зазначених видаткових накладних, уповноважена особа відповідача не отримувала, а договір є неукладеним.

При цьому позивачем не надано будь-яких інших доказів, які б належним чином підтверджували факт поставки товару відповідачу.

Таким чином, позивачем не доведено факту існування між сторонами цивільно-правових відносин, які виражаються у поставці позивачем товару відповідачу на суму 89550,60 грн., та які є підставою для виникнення у відповідача зобов'язання з оплати вказаного в накладних товару.

Отже, є вірним висновок місцевого господарського суду про те, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 89550,60 грн., яка за твердженням позивача виникла внаслідок невиконання відповідачем умов договору поставки №4 від 03.01.2014 р., враховуючи недоведеність позивачем заявлених вимог, задоволенню не підлягає.

Вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних у сумі 1326,71 грн. та інфляційних втрат у сумі 9759,44 грн., є похідними від вимоги про стягнення суми основного боргу, яка є недоведеною, а тому у їх задоволенні також обґрунтовано відмовлено судом першої інстанції.

Щодо клопотання позивача про призначення у справі судової експертизи для встановлення часу проставляння підпису та печатки, то воно відхилено колегією суддів, оскільки за наявності печатки, якщо буде доведено, що підпис не належить органу юридичної особи, договір є неукладеним, тому, що від імені юридичної особи договори вправі укладати лише його органи або інші особи на підставі довіреності (ст. 92, 244 ЦК України). Належність підпису органу юридичної особи чи фізичній особі є домінуючою умовою при констатації волевиявлення сторони щодо визначеного договором кола істотних умов. Печатка лише слугує доказом дійсності підпису проте не волевиявлення. При цьому, судовою експертизою у даній справі встановлено, що підпис на договорі та накладних не належить директору відповідача, отже відсутнє його волевиявлення на укладення договору.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, наведене вище та докази, які містяться в матеріалах справи, спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду Київської області від 26.04.2016 у справі № 911/3634/14 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення господарського суду Київської області від 26.04.2016 у справі № 911/3634/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 911/3634/14 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді О.М. Баранець

Л.В. Кропивна