ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2016 р.Справа № 922/2468/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховій А.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" в особі Харківської обласної дирекції ПАТ НАСК "Оранта"
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2
про стягнення коштів в розмірі 15 579,00 грн
за участю представників сторін:

представник позивача - Пащенко О.І., довіреність б/н від 23.05.2016 р.

представники відповідача та третьої особи - не з'явились.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" в особі Харківської обласної дирекції ПАТ НАСК "Оранта", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою в порядку регресу.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що позивачем, як страховиком, відповідно до Договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів (поліс №АВ/4100866) було виплачено потерпілій особі страхове відшкодування в розмірі 15 579,00 грн., внаслідок чого до позивача перейшло право подати регресний позов до страхувальника.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28 липня 2016 року позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №922/2468/16 та призначено її до розгляду на 11 серпня 2016 року, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2.

В судовому засіданні 20.09.2016 р. представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в призначене на 20.09.2016 р. судове засідання не з'явилися, правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, про причини неявки суд не повідомив, вимоги попередніх ухвал суду не виконав.

Суд зазначає, що ухвала Господарського суду Харківської області від 28 липня 2016 року про порушення провадження у справі №922/2468/16 повернулась на адресу Господарського суду Харківської області 02 вересня 2016 року з відміткою Укрпошти "За закінченням терміну зберігання".

Судом перевірено адресу відповідача, згідно з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на час розгляду справи, місцезнаходження відповідача - АДРЕСА_1, та саме на цю адресу судом надсилались процесуальні документи, а позивачем позовну заяву.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" - якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як визначено у пункті 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Третя особа в призначене на 20.09.2016 р. судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, вимоги попередніх ухвал суду не виконала.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовної заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Між Відкритим акціонерним товариством Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" в особі Новгородського відділення Харківської обласної дирекції ВАТ НАСК "Оранта" (Страховик) та ОСОБА_1 (Страхувальник) на підставі Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" був укладений Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/4100886, за яким позивачем застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача за шкоду заподіяну життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації транспортного засобу MAN 19414, номерний знак НОМЕР_1.

Відповідно до довідки повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду реєстраційний №490 від 20 травня 2013 року вбачається, що 21 лютого 2013 року по вул. Полтавський Шлях у місті Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу MAN, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2, внаслідок якої було спричинено пошкоджень світлофорному об'єкту.

Згідно постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 травня 2013 року по справі №639/3357/13-п вказана дорожньо-транспортна пригода сталась в зв'язку з порушенням Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_2, який визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124, ст. 122-4 КУпАП.

Як вбачається із матеріалів справи, 17 червня 2016 року за реєстраційним №608 позивача (страховика) з заявою на виплату страхового відшкодування звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Сучасний модерн", якому належить пошкоджене внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майно, а саме світлофорний об'єкт.

За фактом настання страхового випадку, на виконання Полісу №АВ/4100886 та на підставі Страхового Акту №ОЦВ-13-7002/1 Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" сплачено потерпілій стороні страхове відшкодування в розмірі 15 579,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №42511 від 30.07.2015 р.

З метою досудового врегулювання Позивач звернувся до Відповідача з регресною вимогою (вих. №09-06-08/12163 від 19.08.2015 р.) про відшкодування йому виплаченої суми страхового відшкодування. Проте така претензія залишена відповідачем без задоволення.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Предметом даного судового розгляду є вимога Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" в особі Харківської обласної дирекції ПАТ НАСК "Оранта" стягнення в порядку регресу суми страхового відшкодування в розмірі 15 579,00 грн.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За приписами статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

У пункті 5 постанови пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що при розгляді справ про відшкодування шкоди за статтею 441 ЦК України суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених статтею 440 ЦК України, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 станом на день ДТП (21.02.2013 р.) перебував у трудових відносинах з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, про що зазначено в Постанові Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 травня 2013 року по справі №639/3357/13-п.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Судом встановлено, відповідачем не було повідомлено позивача про настання страхового випадку у строки, передбачені підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 вказаного Закону.

За приписами підпункту 38.1.1 пункту 38.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Згідно з частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У пункті першому статті 1172 Цивільного кодексу України зазначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У статті 1192 Цивільного кодексу України вказано, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 07.10.14 р. у справі № 3-135гс14.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог статей 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, як і не надав доказів часткової або повної сплати заявленої до стягнення суми.

Отже, з урахуванням того, що відповідачем не було повідомлено позивача про настання страхового випадку у строки, передбачені підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а відповідно до платіжного доручення №42511 від 30.07.2015 р. позивачем на рахунок потерпілої особи було здійснено виплату страхового відшкодування на загальну суму 15 579,00 грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 993, 1172, 1187, 1188, 1191, 1192 Цивільного кодексу України, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" в особі Харківської обласної дирекції ПАТ НАСК "Оранта" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою в порядку регресу - задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 код ІПН НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" в особі Харківської обласної дирекції ПАТ НАСК "Оранта" (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д, ) в порядку регресу суму в розмірі 15 579 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот сiмдесят дев`ять) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378 (одна тисяча триста сiмдесят вiсiм) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через Господарський суд Харківської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.09.2016 р.

Суддя Т.О. Пономаренко

справа №922/2468/16