Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "29" вересня 2016 р. Справа № 906/649/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання Гребеннікової Н.П.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув

від відповідача: ОСОБА_1 дов. №01/3 від 11.01.2016

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" (м. Коростишів)

про стягнення 5004025,39 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення на свою користь з відповідача 5004025,39 грн., з яких 3595287,13 грн. боргу за надані послуги згідно договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н013 від 01.07.15р., 691805,74 грн. пені, 524772,56 грн. 7% штрафу, 47937,25 грн. 3% річних та 144222,71 грн. інфляційних нарахувань.

Зокрема, позивач зазначив, що підставою для подання ним даного позову є прострочення відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати наданих позивачем протягом липня - грудня 2015 року та січня - квітня 2016 року послуг на загальну суму 3595287,13 грн.

Позивач вимог ухвали суду від 19.09.16р. щодо подання письмових спростувань заперечень відповідача на позов не подав, свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце засідання суду повідомлений своєчасно та належним чином.

Явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до ст.69 ГПК України, спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою суду від 19.09.16р. продовжено строк вирішення спору по 30.09.16р. у зв'язку з поданням сторонами клопотання про продовження строку вирішення спору у додаткові 15 днів згідно зі ст.69 ГПК України.

Оскільки 30.09.16р. закінчується встановлений ст.69 ГПК України строк розгляду спору, тому господарський суд вважає за можливе розглянути спір відповідно до ст.75 ГПК України на підставі наявних матеріалів справи та за відсутності представника позивача.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі (а.с.103-106). Зокрема, посилаючись на умови пп.1.2 договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н013 від 01.07.15р. та ч.2 ст.530 ЦК України, вважає, що заявлений позивачем позов є передчасним, оскільки ним не було пред'явлено відповідачу жодної вимоги і в будь-якій формі.

Також зазначив, що в період з вересня 2015 року по вересень 2016 року між Головним управління Державної казначейської служби України у Житомирській області, Департаментом фінансів Житомирської обласної державної адміністрації, Управлінням фінансів Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області, Управлінням праці та соціального захисту населення Коростишівської районної державної адміністрації, ТОВ "Поліссягаз", ПАТ "Укратрансгаз" та НАК "Нафтогаз України" було підписано 13 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, згідно яких було змінено порядок і строк проведення розрахунків за транспортування природного газу згідно договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н013 від 01.07.15р., зокрема сторонами погоджено, що дана оплата проводитиметься за рахунок коштів субвенції з державного бюджету. У зв'язку з цим, представник відповідача зазначив про відсутність підстав для стягнення санкцій, передбачених договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н013 від 01.07.15р. та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.15р. між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (далі - газотранспортне підприємство/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" (далі - замовник/відповідач) укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н013 (а.с.40-46).

Згідно пп.1.1 даного договору, газотранспортне підприємство зобов'язалося надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання - передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі - ГРС), а замовник зобов'язався внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору.

Відповідно до пп.1.2 договору, річний плановий обсяг транспортування природного газу (далі - газ) замовника складає 12300,000 тис. куб.м., у тому числі по місяцях: липень 700,000; серпень - 700,000; вересень 900,000; жовтень - 2000,000; листопад 4000,000; грудень - 4000,000. Газ замовника, транспортування якого за цим договором здійснює газотранспортне підприємство, призначений для задоволення потреб населення та юридичних осіб, яким природний газ відпускається за роздрібними цінами, диференційованими залежно від річних обсягів споживання.

Згідно пп.5.1 договору, розрахунки за послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Газотранспортне підприємство зобов'язується розміщувати інформацію про чинні тарифи на своєму офіційному веб-сайті та в засобах масової інформації.

Відповідно до пп.5.5 договору сторони погодили, що оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу.

Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

У платіжних дорученнях замовник повинен обов'язково вказувати номер договору, дату його підписання та звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата. У випадку, якщо в платіжних дорученнях замовника не зазначено номер договору, дата його підписання, звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата, газотранспортне підприємство зараховує кошти, що надійшли від замовника, у першу чергу як погашення заборгованості за надані послуги з транспортування газу, що виникла перша за часом у попередніх періодах.

Згідно пп.5.6 договору, у випадку, якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Відповідно до пп.6.3.2, 6.3.7 пп.6.3 договору, замовник зобов'язався, зокрема, своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість послуг згідно з умовами договору; виконувати інші обов'язки, передбачені законодавством та договором.

Згідно пп.11.1 договору, цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє в частині транспортування газу з 1 липня 2015 року до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Позивач, обґрунтовуючи заявлений позов, зазначив, що на виконання умов договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н013 від 01.07.15р. ним було надано відповідачу у липні - грудні 2015 року та січні - квітні 2016 року послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу в обсязі 17502,903 тис. куб.м. на загальну суму 8791672,25 грн., частину з яких останній не сплатив.

Факт надання вказаних послуг позивач підтвердив відповідними підписаними сторонами актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами за вказаний період (а.с.47-55).

Згідно даних позивача, відповідач свої договірні зобов'язання щодо оплати наданих позивачем послуг здійснив лише частково, сплативши - 5196385,12 грн., в результаті чого станом на день заявлення даного позову утворилась перед позивачем заборгованість за період з липня по грудень 2015 року та з січня по квітень 2016 року на загальну суму 3595287,13 грн. (а.с.4,5).

Відповідач, заперечуючи проти позову, зокрема, зазначив, що пп.1.2 договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н013 від 01.07.15р. передбачено план обсягів транспортування природного газу у період з 01.07.15р. по 31.12.15р., а у період з січня по квітень 2016 року послуги з транспортування природного газу надавалися поза межами даного договору, оскільки договірні обсяги транспортування природного газу відсутні.

Відповідач вважає, що якщо у договорі або законом не встановлено строку, у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, то необхідно керуватися приписами ст.530 ЦК України.

На думку відповідача, заявлений позивачем позов є передчасним, оскільки ним не було пред'явлено відповідачу жодної вимоги і в будь-якій формі.

Крім того, відповідач, посилаючись на ст.61 Конституції України та ст.549 ЦК України, зазначив, що вимога про стягнення з нього 524772,56 грн. 7% штрафу є неправомірною, оскільки позивачем крім даного штрафу заявлено до стягнення ще й пеню у розмірі 691805,74 грн.

Також відповідач вказав, що в період з вересня 2015 року по вересень 2016 року між Головним управління Державної казначейської служби України у Житомирській області, Департаментом фінансів Житомирської обласної державної адміністрації, Управлінням фінансів Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області, Управлінням праці та соціального захисту населення Коростишівської районної державної адміністрації, ТОВ "Поліссягаз", ПАТ "Укратрансгаз" та НАК "Нафтогаз України" було підписано 13 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, згідно яких було змінено порядок і строк проведення розрахунків за транспортування природного газу згідно договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н013 від 01.07.15р., зокрема сторонами погоджено, що дана оплата проводитиметься за рахунок коштів субвенції з державного бюджету. У зв'язку з цим, представник відповідача зазначив про відсутність підстав для стягнення санкцій, передбачених договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н013 від 01.07.15р. та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання.

Крім того, відповідач зазначив, що для застосування санкцій, передбачених договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н013 від 01.07.15р. необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями, однак такі факти не мали місця.

Відповідач зауважив, що він чітко виконував положення спільних протокольних рішень, що, на його думку, свідчить про належне виконання ним своїх зобов'язань в цій частині згідно договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н013 від 01.07.15р.

Також відповідач вказав, що він був позбавлений можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за транспортування природного газу, що, на його думку, свідчить про відсутність його вини у прострочені платежів, що, у свою чергу, виключає застосування штрафних санкцій у вигляді пені та нарахування 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання і нарахування інфляційних втрат.

Тому, відповідач вважає, що такі обставини, згідно ст.218 ГК України, ст.614 ЦК України, виключають застосування штрафних санкцій у вигляді пені, а також нарахування 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання і нарахування інфляційних втрат.

Господарський суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1, 4 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини; інші юридичні факти.

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (ч.1 ст.905 ЦК України).

Як вже зазначалося, пп.11.1 договору сторони погодили, що цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє в частині транспортування газу з 1 липня 2015 року до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, актів наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н013 від 01.07.15р. продовжив дію на 2016 рік на тих же умовах.

Тому доводи представника відповідача про надання позивачем послуг з транспортування природного газу у період з січня по квітень 2016 року поза межами даного договору є безпідставними.

Матеріали справи також свідчать, що 18.09.15р., 20.10.15р., 18.11.15р., 17.12.15р., 19.01.16р., 19.02.16р., 18.03.16р., 14.04.16р., 19.05.16р., 17.06.16р., 19.07.16р., 16.09.16р. між Головним управління Державної казначейської служби України у Житомирській області, Департаментом фінансів Житомирської обласної державної адміністрації, Управлінням фінансів Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області, Управлінням праці та соціального захисту населення Коростишівської районної державної адміністрації, ТОВ "Поліссягаз", ПАТ "Укратрансгаз" та НАК "Нафтогаз України" було підписано 13 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, предметом яких була організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.05р. №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (а.с.107-148).

Представником відповідача в судовому засіданні було подано останнє спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, яке підписане між Головним управління Державної казначейської служби України у Житомирській області, Департаментом фінансів Житомирської обласної державної адміністрації, Управлінням фінансів Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області, Управлінням праці та соціального захисту населення Коростишівської районної державної адміністрації, ТОВ "Поліссягаз" у 2016 році (а.с.161-164), яке по змісту є аналогічним вищезазначеним спільним протокольним рішенням (а.с.107-148).

Факт непідписання НАК "Нафтогаз України" зазначеного спільного протокольного рішення до уваги судом не береться, оскільки це рішення підписане сторонами даного спору та більшістю інших орнанізацій (сторін).

Згідно пп.2.1 зазначених спільних протокольних рішень, сторони погодили перелік підприємств (установ, організацій), що беруть участь у проведенні взаєморозрахунку, та послідовність виконання сторонами спільного протокольного рішення.

Таким чином, сторони фактично погодились, що оплата наданих послуг з транспортування газу за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н013 від 01.07.15р. підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного спільного протокольного рішення.

Тому дані спільні протокольні рішення господарський суд розцінює як різновид господарських договорів.

Підписанням спільних протокольних рішень, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за транспортування природного газу згідно договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н013 від 01.07.15р.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.16р. у справі № 3-1267гс15.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.12р. № 705 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" установлено, що: гарантованими постачальниками природного газу є суб'єкти господарювання, що в установленому порядку отримали ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом та провадять діяльність на затвердженій Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, території з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом для споживачів України (крім промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії)(а.с.165).

Матеріали справи свідчать, що відповідач є гарантованим постачальником природного газу, який в установленому порядку отримав від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом № 299066 серії АЕ від 26.06.15р. (а.с.167).

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.15р. № 758, затверджено Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), що додається (п.1 постанови)(а.с.166).

Пунктом 3 даної постанови зобов'язано взяти до відома, що акти Кабінету Міністрів України застосовуються в частині, що не суперечить цій постанові.

Ця постанова набирає чинності з 1 жовтня 2015 року та діє до 1 квітня 2017 року (п.5 постанови).

Отже, враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідач є гарантованим постачальником природного газу, тому в межах дії договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н013 від 01.07.15р. він не повинен виконувати умови пп.5.5 даного договору в частині проведення розрахунків, оскільки згідно пп.5.6 договору сторони погодили умови оплати для гарантованого постачальника, а саме: у випадку, якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Таким чином, спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету є частиною законодавства, оскільки укладені на виконання постанови КМ України, а тому є обов'язковими для виконання всіма сторонами.

Тому посилання позивача про невиконання відповідачем пп.5.5 договору є таким, що суперечить умовам договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н013 від 01.07.15р. та фактичним обставинам справи.

Позивач, посилаючись на пп.7.3 договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н013 від 01.07.15р. заявив вимогу про стягнення з відповідача 691805,74 грн. пені, а також відповідно до ст.625 ЦК України вимогу про стягнення 47937,25 грн. 3% річних та 144222,71 грн. інфляційних нарахувань.

Господарський суд вважає зазначені вимоги такими, що заявлені безпідставно та таким, що не підлягають задоволенню, оскільки підписанням спільних протокольних рішень, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за транспортування природного газу згідно договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н013 від 01.07.15р., тому наслідки порушення грошового зобов'язання, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України не застосовуються, а також у зв'язку з тим, що відповідач є гарантованим постачальником природного газу і сплачує кошти позивачу за певним алгоритмом та зобов'язаний дотримуватися вимог законодавства, в тому числі і постанови КМ України.

Даний висновок суду базується на позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 10.02.16р. у справі № 3-1267гс15.

Крім того, позивачем на підставі ч.2 ст.231 ГК України заявлено до стягнення 524772,56 грн. 7% штрафу.

Згідно ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз.3 ч.2 ст.231 ГК України, можливо за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про безпідставне застосування до даних правовідносин, а саме, як до грошових зобов'язань положень абз.3 ч.2 ст.231 ГК України.

Господарський суд вважає, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкцій, передбачених абз.3 ч.2 ст.231 ГК України, можливе, якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Зазначена правова позиція суду грунтується на висновку Верховного Суду України викладеного у постанові від 04.02.14р. у справі № 903/610/13.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Зважаючи на встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, оцінивши подані докази, заслухавши доводи та заперечення учасника судового процесу, господарський суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог.

У зв'язку з цим, господарський суд в позові відмовляє.

При відмові в позові судовий збір, згідно ст.49 ГПК України, покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 4-3,4-7,33, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 04.10.16

Суддя Машевська О.П.

Друк: 2 прим.:

1 - у справу,

2 - позивачу (рек. з повід. про вруч.).

3 - відповідачу (простою)