РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2016Справа №910/12552/16

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»
доМоторно (транспортного) страхового бюро України
проздійснення відшкодування шкоди в розмірі 7 775, 47 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:не з'явився;
від відповідача:Патрик Г.Г. - представник за довіреністю;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Моторно (транспортного) страхового бюро України про здійснення відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 7 775, 47 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування №28-0199-13-00167 від 12.03.2013р. внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки «Volksvagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1, а страхове відшкодування підлягає стягненню з відповідача на підставі п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.07.2016 р. порушено провадження у справі №910/12552/16 та призначено її до розгляду на 19.08.2016 р.

08.08.2016р. через загальний відділ діловодства та документообігу господарського суду міста Києва від представника позивача надійшли витребувані ухвалою суду від 14.07.2016р. документи по справі.

Представник позивача в судове засідання 19.08.2016р. з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідно до ст. 69 ГПК України надав клопотання про продовження строку розгляду спору додатково на 15 днів.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання 19.08.2016р. не забезпечив, проте надав письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти позовних вимог з огляду на те, що відповідно до положень статей 36, 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виключено право страхових компаній, які сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування, на отримання відшкодування за потерпілу особу в порядку регресу чи суброгації з Фонду захисту потерпілих.

З метою усунення порушення рівності та змагальності учасників судового процесу, враховуючи неявку в судове засідання представника відповідача, що перешкоджає розгляду спору по суті, суд створюючи сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи та доказів на їх підтвердження, відклав розгляд справи.

23.09.2016р. через відділ діловодства та документообігу господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшли додаткові пояснення до відзиву.

Представник відповідача в судове засідання 23.09.2016р. з'явився, проти задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Представник позивача, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання 23.09.2016 р. не з'явився, вимог ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

Належне повідомлення позивача про час та місце розгляду справи підтверджується відміткою про відправку на зворотній стороні ухвали суду від 19.08.2016р., яка була надіслана за адресою вказаною в позовній заяві, а також повідомленням про вручення поштового відправлення №112 700) згідно якого ухвала суду від 19.08.2016р. була отримана відповідачем 29.08.2016р.

Оскільки про час та місце судового засідання позивач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 23.09.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.03.2013р. між позивачем, як страховиком та ОСОБА_2, як страхувальником було укладено Договір добровільного страхування №28-2840-12-00514, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки «Volksvagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП.

19.02.2014 р. по вул. Грінченка,4, в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля марки «Volksvagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобілем марки «Citroen C5», реєстраційний номер НОМЕР_2, а саме: ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Citroen C5», реєстраційний номер НОМЕР_2, під час початку руху заднім ходом, не переконалась, що це буде безпечно, не звернулась за допомогою до сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Volksvagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів.

Відповідно до відомості про дорожньо-транспортну пригоду №9352278 ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_3, вимог п.10.9 Правил дорожнього руху України.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва у справі №3-1503/14 від 13.03.2014р. встановлено порушення ОСОБА_3, вимог п.10.9 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно страхового акту №СТОКА-907 від 12.03.2014р. вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Volksvagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 7 775,47 грн.

Відповідно до рахунку №С4216184 виставленого ТОВ «Атлант-М Дніпровська набережна», вартість ремонтних робіт та запасних частин автомобіля марки «Volksvagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 склала 8 840,56 грн.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» виконуючи свої зобов'язання за Договором добровільного страхування №28-0199-13-00167 від 12.03.2013р. перерахувало на розрахунковий рахунок ТОВ «Атлант-М Дніпровська набережна» відшкодування в розмірі 7 775, 47 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №6731 від 17.03.2014р.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Позивач стверджує, що водієм автомобілем марки «Citroen C5», реєстраційний номер НОМЕР_2, завдано шкоди страхувальнику позивача, проте, у зв'язку із тим, що цивільно-правову відповідальність першого не застраховано, страхове відшкодування підлягає стягненню з відповідача на підставі п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідач у відзиві зазначив, що Моторно (транспортне) страхове бюро України, надалі МТСБУ, не проводить регламентні виплати страховикам за водіїв, які не застрахували свою цивільно-правову відповідальність на підставі пп. а п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що випливає зі змісту п. 36.4. ст. 36 цього ж закону.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Частиною 2 ст.1192 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 990 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

За цими нормами страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні, набуває право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність винної особи на момент скоєння ДТП - 19.02.2014р. не була застрахована, зворотного суду сторонами не доведено.

Відповідно до ч. 1 п. 39.1 ст. 39 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно з підпунктами 39.2.1 та 39.2.2 пункту 39.2 ст. 39 цього ж Закону основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом; управління централізованими страховими резервними фондами, що створюються при МТСБУ для забезпечення виконання покладених на нього функцій.

Відповідно до п. 43.1. ст. 43 Закону для забезпечення виконання зобов'язань членів МТСБУ перед страхувальниками і потерпілими при ньому створюються такі централізовані страхові резервні фонди:

- фонд страхових гарантій, призначений для забезпечення платоспроможності МТСБУ під час взаєморозрахунків з уповноваженими організаціями інших країн у галузі страхування цивільно-правової відповідальності, з якими МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування та взаємне врегулювання питань стосовно відшкодування шкоди.

- фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах (фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим Законом.

Підпунктом "а" п. 41.1 ст. 41 Закону передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до абзацу 9 пункту 41.1 статті 41 Закону регламентні виплати, зазначені у підпунктах "а"- "д" цього пункту, розподіляються в порядку, встановленому президією МТСБУ.

В пункті 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Пунктом 1.3. ст. 1 Закону передбачено, що потерпілими є юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Як передбачено із п. 41.3. ст. 41 Закону МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. В таких випадках МТСБУ відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування.

Зазначене підтверджується положеннями п. 36.4. ст. 36 Закону, відповідно до якої виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Враховуючи викладене, з урахуванням обмеження щодо виплат, що міститься в п. 36.4. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», положення якого виключає можливість компенсації МТСБУ витрат страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, за шкоду заподіяну з вини осіб, які на дату ДТП не застрахували цивільно-правову відповідальність, вказані витрати повинна компенсувати особа винна у вчиненні ДТП.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України у справі № 910/2610/16 від 07.09.2016р.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу, України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, суд вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 43 , 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82,84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 28.09.2016 р.

Суддя Ю.О. Підченко