КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2016 р. Справа№ 4/246

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Буравльова С.І.

при секретарі Петрик М.О.

за участю представників:

від позивача: Михайлюк А.В. - представник за довіреністю від 11.03.2016 року;

від відповідача: Никеруй Т.М. - представник за довіреністю від 25.04.2016 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.09.2016 року

за заявою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про зміну способу виконання рішення

у справі № 4/246 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Державного комітету України з державного матеріального резерву

до Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про зобов'язання повернути матеріальні цінності

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.02.2004 року у справі № 4/246 позовні вимоги Державного комітету України з державного матеріального резерву задоволені частково. Зобов'язано Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" повернути до Державного комітету України з державного матеріального резерву природний газ у кількості 1496, 442 млн. куб. метрів на суму 419 495 490, 80 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2004 рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2004 у зазначеній справі залишено без змін.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 13.05.2004 касаційну скаргу НАК "Нафтогаз України" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2004 у справі №4/246 повернуто без розгляду.

На виконання рішення у справі №4/246 судом 19.10.2004 видано відповідні накази.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2005 відстрочено виконання рішення по справі № 4/246 від 18.02.2004 до 31.06.2005.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.08.2005 ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.01.2005 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2006 у задоволенні заяви Держаного комітету України з державного матеріального резерву про зміну способу і порядку виконання рішення відмовлено повністю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2007 заяви НАК "Нафтогаз України" та Держаного комітету України з державного матеріального резерву про зміну способу і порядку виконання рішення задоволено, змінено спосіб виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2004 у справі № 4/246 в частині зобов'язання Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" повернути до Державного комітету України з державного матеріального резерву природний газ у кількості 1496, 442 млн. куб. метрів на суму 419495 490, 80 грн. Стягнуто з Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь Держаного комітету України з державного матеріального резерву 50 000 000,00 грн. в рахунок повернення 178 361 218,00 куб. м природного газу. Зобов'язано Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" повернути до Державного комітету України з державного матеріального резерву природний газ у кількості 1 318 080 782,00 куб. метрів на суму 369 495 490,80 грн.

16.05.2008 Господарським судом міста Києва видано відповідні накази.

23.04.2009 Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулася до Господарського суду міста Києва із заявою про зміну способу виконання рішення, у якій просила змінити спосіб виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2004 в частині зобов'язання НАК "Нафтогаз України" повернути до Держаного комітету України з державного матеріального резерву 1 318 080 782,00 куб. метрів на суму 369 495 490,80 грн.; стягнути з НАК "Нафтогаз України" на користь Держаного комітету України з державного матеріального резерву 369 495 490,80 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2009, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2009, зазначену заяву НАК "Нафтогаз України" залишено без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.02.2010 постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2009 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2016 задоволено заяву Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень про заміну сторони її правонаступником у справі №4/246 та замінено кредитора згідно наказу №4/246 від 16.05.2008, виданого Господарським судом міста Києва з Державного комітету України з державного матеріального резерву, його правонаступником - Державним агентством резерву України.

01.06.2016 Публічне акціонерне товариство "НАК "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про зміну способу виконання рішення.

У поданій заяві заявник просить змінити спосіб виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2004 в частині повернення до Держаного комітету України з державного матеріального резерву 1 318 080 782,00 куб. метрів на суму 369 495 490,80 грн.; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на користь Держаного агентства резерву України 369 495 490,80 грн.

Заява мотивована тим, що зобов'язання відповідача з повернення природного газу виникло у відповідача на підставі договору від 03.06.1999 № юр-7/554-99, відповідно до якого відповідач має повернути позивачу зазначений у рішенні суду обсяг газу в рахунок погашення заборгованості ДАХК «Укргаз», однак спірні обсяги газу в ході ліквідації ДАХК «Укргаз» відповідачу фактично не передавались. Крім того, у 2016 році не передбачено придбання відповідачем обсягів газу поза обсягами, необхідними для забезпечення потреб споживачів, що унеможливлює виконання рішення суду у справі № 4/246 у спосіб, визначений виконавчим документом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2016 відмовлено у задоволенні заяви ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про зміну способу виконання рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2004 року.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу місцевого господарського суду скасувати та прийняти нову, якою задовольнити заяву про зміну способу виконання рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відсутні правові підстави для твердження щодо наявності правовідносин між сторонами, які регудюються нормами Закону України «Про державний матеріальний резерв». Крім того, абзацом 9 ст. 2 Закону України «Про державний матеріальний резерв» визначено, що розбронювання матеріальних цінностей державного резерву - відпуск матеріальних цінностей з державного резерву без наступного їх повернення. А отже, на сьогодні природний газ взагалі відсутній в номенклатурі матеріальних цінностей державного резерву.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" по справі № 4/246 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Буравльов С.І., Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2016 року, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" по справі № 4/246 прийнято до провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Буравльов С.І., Руденко М.А. та призначено до розгляду на 28.09.2016 року.

Представник позивача у судовому засіданні 28.09.2016 року заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд, ухвалу суду першої інстанції від 01.09.2016 року залишити без змін.

Представник відповідача у судовоум засіданні 28.09.2016 року підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити. Наголошував на тому, що позивач не може зберігати природний газ.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.5 ст.106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості (п. 7.1.3. постанови пленуму ВГСУ від 17.10.2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про державний матеріальний резерв" запаси державного резерву незалежно від його місцезнаходження, а також підприємства, установи і організації та інші об'єкти, що входять до системи державного резерву, і земельні ділянки, на яких вони розміщені, є державною власністю і не підлягають приватизації та іншим видам відчуження.

Статтею 12 Закон України "Про державний матеріальний резерв" передбачено, що державний резерв матеріальних цінностей є недоторканним і може використовуватися лише за рішенням Кабінету Міністрів України. Відпуск матеріальних цінностей з державного резерву здійснюється: у зв'язку з їх освіженням (поновленням) і заміною; у порядку тимчасового позичання; у порядку розбронювання; для надання гуманітарної допомоги; для ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій; у разі настання особливого періоду. Реалізація матеріальних цінностей з державного резерву, що підлягають розбронюванню, здійснюється на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із визначенням ст. 2 Закону України "Про державний матеріальний резерв" позичання матеріальних цінностей з державного резерву - відпуск матеріальних цінностей з державного резерву на договірних засадах з наступним поверненням до державного резерву тієї ж кількості аналогічних матеріальних цінностей або, у разі неможливості їх повернення, - з відшкодуванням за рішенням Кабінету Міністрів України грошової вартості на час повернення, але не менше, ніж на час відпуску, з наступним спрямуванням одержаних коштів на закладення відповідної кількості матеріальних цінностей.

Заперечуючи проти застосування до правовідносин, які склалися між сторонами Закону України «Про державний матеріальний резерв», відповідач зазначає, що жодних договорів по відпуску природного газу з позивачем не укладав.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, договір № юр-7/554-99 від 03.06.1999 року був укладений між сторонами з метою повернення природного газу до державного резерву в рахунок погашення заборгованості ДАХК «Укргаз», який виник у зв'язку із відпуском природного газу з державного резерву з порушенням установленого порядку.

А отже, твердження апелянта, що до правовідносин, які склалися між сторонами не застосовується положення Закону України «Про державний матеріальний резерв» є необґрунтованими.

Щодо тверджень апелянта, що у позивача немає можливості зберігати природний газ, то колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, колегія суддів зазначає, що відповідач не надав суду жодного належного та допустимого доказу того, що позивач немає можливості зберігати природний газ.

До того ж, колегія суддів зазначає, що сам позивач заперечує проти зміни способу виконання рішення та наполягає на передання йому саме газу, а не коштів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що враховуючи норми Закону України «Про державний матеріальний резерв», який є спеціальним у правовідносинах, що склалися, відповідач зобов'язаний повернути до Державного агентства резерву України саме матеріальні цінності - природний газ у кількості 1 318 080 782,00 куб. метрів.

Єдиною підставою для відшкодування вартості природного газу, а не його повернення Державному агентству резерву України, є прийняття відповідного рішення Кабінетом Міністрів України про таке відшкодування.

Матеріали справи не містять та сторонами не надано суду доказів того, що Кабінетом Міністрів України було прийняте рішення про відшкодування ПАТ «НАК «Нафтогаз України» Державному агентству резерву України грошової вартості матеріальних цінностей, а саме природного газу у кількості 1 318 080 782,00 куб. метрів.

Також, колегія суддів відзначає, що боржник, всупереч положенням Закону України «Про державний матеріальний резерв», пропонує здійснити відшкодування вартості 1 318 080 782,00 куб. метрів природного газу у сумі, яка існувала на момент винесення рішення у справі № 4/246, а не на час фактичного повернення (виконання рішення).

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що відповідач не надав суду жодного належного та допустимого доказу наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення суду.

Зважаючи на наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.09.2016 року по справі № 4/246, прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволенню не підлягає.

Відповідно до викладеного, керуючись ст. 101, п. 1 ст. 103, ст. 105, ст. 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.09.2016 року у справі № 4/246 - без змін.

2. Матеріали справи № 4/246 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

С.І. Буравльов