ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2016 р.Справа № 916/1194/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Жекова В.І.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

За участю представників учасників провадження:

від ПАТ "Українське Дунайське Пароплавство" ОСОБА_1 за довіреністю, ОСОБА_2 за довіреністю;

від ТОВ "ОХОРОНА-КОМПЛЕКС-ПРИДУНАВ'Є" ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Українське Дунайське Пароплавство

на рішення господарського суду Одеської області від 22.06.2016

у справі №916/1194/16

за позовом приватного акціонерного товариства "Українське Дунайське Пароплавство"

до товариства з обмеженою відповідальністю "ОХОРОНА-КОМПЛЕКС-ПРИДУНАВ'Є"

про стягнення 94 317,66 грн.

ВСТАНОВИВ

У травні 2016 приватне акціонерне товариство "Українське Дунайське Пароплавство" (далі ПрАТ "Українське Дунайське Пароплавство") звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ОХОРОНА-КОМПЛЕКС-ПРИДУНАВ'Є" (далі ТОВ "ОХОРОНА-КОМПЛЕКС-ПРИДУНАВ'Є") в якому просило стягнути з відповідача суму збитків у розмірі 94 317,66 грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 22.06.2016 (суддя Оборотова О.Ю.) у задоволені позову відмовлено.

В мотивах оскаржуваного рішення судом першої інстанції зазначено, що позивачем у порушенням приписів норм чинного законодавства не надано суду доказів на підтвердження права власності на матеріальні цінності, які на думку позивача були викрадені, їх вартості та самого факту крадіжки.

Не погоджуючись із даним рішенням до Одеського апеляційного господарського суду звернулось ПрАТ "Українське Дунайське Пароплавство" з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 22.06.2016 у справі №916/1194/16 та постановити нове рішення яким стягнути з ТОВ "ОХОРОНА-КОМПЛЕКС-ПРИДУНАВ'Є" на користь ПрАТ "Українське Дунайське Пароплавство" суму збитків у розмірі 94 317,66 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1414,76 грн.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Як зазначає апелянт, відповідно до умов договору на охорону майна №320/ОБО від 01.12.2014, що був укладений між позивачем та відповідачем, ТОВ "ОХОРОНА-КОМПЛЕКС-ПРИДУНАВ'Є" охороняє всю територію госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод", який знаходиться за адресою Одеська область, м. Кілія, вул. Леніна,3, час охорони встановлений у робочі дні, перед-вихідні, вихідні дні, перед-святкові дні, святкові дні з 08.00 до 08.00 години, тобто цілодобово. На думку скаржника, відповідачем належним чином не виконані умови до говору, щодо охорони об'єкту на території ГВСП "КСБСРЗ" у результаті чого сталася крадіжка майна силового кабелю довжиною 400 метрів, третіми особами у ніч з 06.01.2015 на 07.01.2015, чим завдано ПрАТ "Українське Дунайське Пароплавство" матеріальних збитків на суму 76 655 грн.

За твердженням скаржника, на підставі події яка склалася, було видано наказ за №14А від 08.01.2015 "Про створення комісії для проведення огляду у суднокорпусному цеху ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "Українське Дунайське Пароплавство" за фактом крадіжки в ніч з 06.01.2015 р. на 07.01.2015 р. з метою своєчасного огляду і проведення інвентаризації майна суднокорпусного цеху за наслідками крадіжки. На підставі цього, членами комісії було складено акт інвентаризації майна у суднокорпусному цеху ГВСП "КСБСРЗ" по факту крадіжки 07.01.2015 р. від 16.01.2015 у якому зазначено відсутність майна та вказана сума збитків у розмірі 76 655 грн. Як стверджує апелянт у відповідності до звіту незалежної оцінки збитків, завданих у результаті крадіжки майна судокорпусного цеху ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "Українське Дунайське Пароплавство" виконаного виконавцем ТОВ "Експерт-Текнор" станом на 27.04.2015 р. встановлено ринкову вартість матеріального збитку, який складає 94 317,66 грн., у т.ч. вартість матеріалів га комплектуючих виробів, з врахуванням ПДВ складає 75196, 22 грн., вартість ремонтних робіт складає 19 121,44 грн. Як відзначає апелянт, він звернувся до відповідача з претензією про сплату збитків, однак відповідачем ні яких погашень матеріального збитку не проведено.

Апелянт відзначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні невірно стверджує, що постанову про закриття кримінального провадження від 01.06.2016 р. оскаржено позивачем у Кілійському районному суді Одеської області, дана постанова, за твердженням скаржника оскаржувалась останнім до Ізмаїльської місцевої прокуратури, яка скасувала постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 10.06.16 р. та направила справу на досудове розслідування.

Як стверджує скаржник, відповідні докази були надані ним суду у поясненнях до позовної заяви про стягнення збитків за вих.№ЮС-1058 від 14.06.2016 p., про що є штамп та відмітка канцелярії від 15.06.2016 р. у яких також зазначено, що не погоджуючись з постановою ст.слідчого СВ Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 01.06.2016 р. про закриття кримінального провадження за №10000014, ПрАТ "Українське Дунайське Пароплавство" звернулося з відповідними листами за вих. №ЮС-1001 від 02.06.2016 р. та вих.№ЮС-1041 від 09.06.2016 до Ізмаїльської місцевої прокуратури про скасування вищевказаної постанови. На підставі цього, процесуальним керівником прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури юристом 2 класу ОСОБА_5, була винесена постанова від 10.06.2016 р. про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження та направлення матеріалів досудового розслідування за №0000014 для проведення досудового розслідування. За твердженням апелянта, на сьогоднішній день кримінальне провадження за №0000014 знаходиться на досудовому розслідуванні.

ПрАТ "Українське Дунайське Пароплавство" вважає, що господарським судом дано правову оцінку матеріалам кримінального провадження за фактом крадіжки, що суперечить законодавству. Так, апелянт зазначає, що він надає відповідні докази по кримінальному провадженню до матеріалів справи не для оцінки матеріалів кримінального провадження, а для того, щоб судом було враховано факт порушеного кримінального провадження, який виник на підставі вчинення невстановленими особами крадіжки, на підставі чого органами дізнання за даним фактом порушено кримінальне провадження за №0000014. Посилаючись на приписи ч.2 ст. 214 Кримінального процесуального кодексу України, апелянт зазначає, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Відповідно до Витягу з кримінального провадження №0000014 від 09.01.2015 р., кримінальне провадження розпочато органами дізнання (слідства) саме з 09.01.15 р. Скаржник зазначає, що в оскаржуваному рішенні господарського суду, зазначено що факт скоєння протиправних дій щодо майна замовника сторонніми особами, які проникли на обєкт, встановлюється органами дізнання, слідства чи суду. Тобто, на думку ПрАТ "Українське Дунайське Пароплавство" порушене кримінальне провадження органами дізнання підтверджує факт протиправних дій за фактом крадіжки невідомими особами та на думку позивача, цей факт є вагомим доказом по справі.

Також, скаржник вважає, що суд неправомірно дійшов висновку щодо того, що у суду відсутні будь-які правові підстави для визначення вартості вкраденого майна, оскільки, за твердженням апелянта, органами слідства не встановлюється розмір завданих збитків потерпілому, це право та обов'язок потерпілої сторони, якою є ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "Українське Дунайське Пароплавство", тому, апелянт вважає, що судом при вирішенні питання про розмір завданих матеріальних збитків пароплавству було взято до уваги суму збитків виходячи з кримінального провадження, що порушує процесуальне право ПрАТ "Українське Дунайське Пароплавство", а також, не взято до уваги суду, той факт, що у постанові від 10.06.2016 р., що винесена Ізмаїльською місцевою прокуратурою, зазначено, що ГВСП "КСБСРЗ" завдано матеріальної шкоди на суму більше 1000,00 грн.

До того ж, на думку скаржника судом не врахувало незалежну експертну оцінку, що була проведена ТОВ "Експерт-Текнор", якою було встановлено ринкову вартість матеріального збитку у розмірі 94 317,66 грн., з яких складається сума збитків та ремонтних робіт, та саме цю суму матеріальних збитків заявлено позивачем до стягнення.

Крім того, апелянт відзначає, що судом безпідставно відмовлено позивачеві у задоволенні поданого клопотання про визнання диску з відеозаписом на якому зображений факт крадіжки невстановленим особами, оскільки, на думку скаржника було порушено його процесуальне право, у зв'язку з тим, що позивач не просив давати правову оцінку доданому до матеріалів справи диску, а просив визнати відеозапис на диску доказом того, що саме 07.01.2015 року, під час дії договору, на території ГВСП "КСБСРЗ" була вчинена крадіжка невідомими особами, яких працівники охоронної фірми не виявили та своєчасно не повідомили належним чином замовника, чим завдано підприємству матеріальних збитків.

Апелянт зазначає, що ним було надано до суду першої інстанції надає суду копії протоколів допиту свідків від 10.01.2015 р., які містяться у матеріалах кримінального провадження, в яких охоронці у своїх свідченнях підтверджують, той факт, що вони є працівниками ТОВ "ОХОРОНА-КОМПЛЕКС-ПРИДУНАВ'Є" і саме вони несли вахту та охороняли територію заводу на час крадіжки. Зазначені протоколи допиту свідків, які є прямим доказом того, що вони несли вахту тим самим виконували умови договору та діяли від імені виконавця, за твердженням скаржника, не були дослідженні судом та не були враховані при винесенні рішення.

Як відзначає апелянт, у судовому засіданні, яке відбулося 22.06.2016 він подав до суду першої інстанції клопотання про залучення додаткових доказів до матеріалів справи та надав докази того, що силами ПрАТ "Українське Дунайське Пароплавство" були закуплені та встановлені відеокамери та приєднані до монітору, який встановлено на центральній прохідній, саме там де несли вахту двоє охоронців та які повинні були переглядати відеозйомку протягом доби. Але, як стверджує апелянт, ці докази суд не прийняв до уваги та не проводив дослідження наданих доказів, а також не вказує в рішенні про задоволення чи відмову даного клопотання про доручення таких документів як доказ по справі. Таким чином ПрАТ "Українське Дунайське Пароплавство" вважає, що судом не досліджено та не враховано той факт, що відповідно до умов договору виконавець мав зобов'язання перед замовником переглядати відеозйомку під час несення вахти, не враховано той факт, що монітор був встановлений на центральній прохідній де знаходилося двоє охоронців виконавця, що підтверджено письмовими свідченнями охоронців, які мали б переглядати відеозйомку та виявити факт крадіжки саме 07.01.2015 р. та доповісти замовнику.

На підставі вищевикладеною, ПрАТ "Українське Дунайське Пароплавство" вважає, що з матеріалів справи та до даних доказів до матеріалів справи позивачем доведено, що відповідач неналежно ви конав умови договору, що потягло за собою протиправну поведінку, у результаті чого позивачу завдано матеріальних збитків невідомими особами, а тому, на думку апелянта позовні вимоги ПрАТ "Українське Дунайське Пароплавство" підлягають задоволенню у повному обсязі.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 18.07.2016 апеляційну скаргу ПрАТ "Українське Дунайське Пароплавство" прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Жекова В.І.

У судовому засіданні від 03.08.2016 оголошувалась перерва до 19.09.2016.

03.08.2016 Одеським апеляційним господарським судом отримано відзив на апеляційну скаргу від ТОВ "ОХОРОНА-КОМПЛЕКС-ПРИДУНАВ'Є" в якому останнє просить залишити рішення господарського суду Одеської області по справі №916/1194/16 без змін, а апеляційну скаргу ПрАТ "Українське Дунайське Пароплавство" без задоволення.

У судових засіданнях представник скаржника підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у судових засіданнях надав пояснення згідно з якими заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПрАТ "Українське Дунайське Пароплавство" не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.12.2014 між Приватним акціонерним товариством ПрАТ "Українське Дунайське Пароплавство" (замовник) та ТОВ "ОХОРОНА-КОМПЛЕКС-ПРИДУНАВ'Є" (виконавець) було укладено договір №320/ОБО на охорону майна.

Відповідно до п.2.1. договору замовник доручає, а виконавець здійснює охорону майна замовника та підтримує громадську безпеку на об'єктах, перерахованих в Дислокації (Додаток №1 до договору) та позначених на плані (схемі) об'єктів (Додаток №6 до договору). Під майном Замовника розуміється майно, що є власністю замовника або передане йому у володіння та користування на підставі цивільно-правових договорів. Виконавець несе майнову відповідальність за збитки, що завдані майну замовника третіми особами внаслідок невиконання виконавцем своїх договірних зобов'язань належним чином, в межах суми прямої дійсної шкоди, згідно п.2 ст.96 Цивільного кодексу України, але не більше 50000,00 грн.

Згідно з п. 3.1. 3.3. договору за згодою сторін охорона здійснюється постом (постами) сторожової охорони, яка може бути озброєна пневматичною зброєю, спеціальними засобами активної оборони, та засобами індивідуального захисту, а також охоронно-пожежної, ОС та тривожної ОС встановленої на обєкті замовника, підключеної до ПЦО виконавця. Прийняття обєкту під охорону і здавання його з охорони здійснюється згідно з інструкцією (Додаток №4). Періодом охорони вважається час обумовлений розрахунком (Додаток №2).

Пунктом 4.1. договору визначено, що сума договору (Додаток №2 та Додаток №3 до договору) встановлюється на підставі ціни, яка включає розрахунок валових витрат, безпосередньо повязаних із виконанням послуг за цим договором та прибутку без обмеження рівня рентабельності. Розмір ціни погоджується сторонами у відповідності з протоколом договірної ціни (Додаток №3).

У відповідності до п. 5.1. 5.2. договору територія по периметру об'єкта та підступи до нього з настанням темряви повинні освітлюватися (за виключенням, коли це забороняється уповноваженими державними органами) так, що б вони були доступні спостереженню нарядів охорони. Технічний стан обєкта, що приймається під охорону, засобів охорони і безпеки, додаткова потреба в цих засобах, а також строки їх впровадження зазначаються у двохсторонньому акті, який складається під час укладення договору і є його невідємною частиною. Виконавець спільно з замовником не менш ніж два рази на рік проводить обстеження технічного стану об'єкта, що охороняється, засобів охорони і безпеки, у тому числі приладів ОС, про що складається акт за підписом уповноважених на те виконавцем і замовником представників з вказівкою виявлених недоліків і строків їх усунення замовником.

Розділом 6 договору сторони визначили обовязки за цим договором, так виконавець зобовязаний здійснювати охорону майна замовника, що знаходиться на об'єкті (згідно Додатків №1, 2, 6), при необхідності затримувати осіб, які протиправно порушили встановлений режим охорони для наступної передачі цих осіб правоохоронним органам, в разі необхідності сповістити замовника або його уповноважену особу про порушення на обєкті, приймати участь у роботі комісії по обстеженню обєктів для встановлення розмірів майнових збитків, спричинених замовнику через неналежне виконання виконавцем зобов'язань за договором. Відшкодувати замовнику в межах суми, вказаної в п. 2.1. цього договору, збитки, що заподіяні замовнику через неналежне виконання Виконавцем зобовязань за цим договором. Замовник зобовязаний здійснювати визначені актом обстеження та ним договором заходи по технічній укріпленості обєктів (Додаток №5), створювати належні умови для забезпечення збереження майна та сприяти виконавцю при виконанні ним своїх завдань. Слідкувати за тим, щоб стіни, підлога, вікна та двері на обєкті були у полагодженому стані та забезпечували неможливість несанкціонованого проникнення на об'єкт та їх пошкодження. Виконати пропозиції щодо технічної укріпленості обєкта та пропозиції виконавця щодо його зміцнення. Визначити зі складу працівників замовника осіб, уповноважених на здавання ОС під спостереження та її зняття з під спостереження, та письмово повідомити про персональний склад цих осіб виконавця. У випадку змін у складі уповноважених осіб, негайно письмово повідомити про це виконавця. Перед здаванням обєкта під охорону перевіряти, щоб на обєкті в неробочий час не залишились сторонні особи, були виключені електроприлади та інші потенційні джерела небезпеки. Приймати участь у роботі комісії по обстеженню обєктів для встановлення розмірів майнових збитків спричинених замовнику через неналежне виконання виконавцем зобовязань за договором. У випадку виявлення слідів проникнення на обєкт нічого не торкатись та негайно сповістити виконавця та залучити уповноважених ним осіб для обстеження об'єкта.

Згідно з п.8.1.1. 8.1.4. відшкодування замовнику заподіяних майнових збитків в межах, визначених п. 2.1. договору, здійснюється у встановленому законодавством України порядку. До збитків, що підлягають відшкодуванню, включається вартість викраденого, пошкодженого або знищеного майна, розмір зниження у ціні пошкодженого майна, а також суми викрадених грошових коштів у межах розміру ліміту каси затвердженого установою банку. Розмір збитку повинен бути підтверджений відповідними документами та розрахунком вартості викрадених, знищених або пошкоджених товарно-матеріальних цінностей та викрадених грошових сум. При наявності письмової заяви замовника про заподіяні збитки, уповноважені виконавцем представники в обов'язковому порядку беруть участь у визначенні розміру цих збитків та в знятті товарно-матеріальних цінностей, які порівнюються з даними бухгалтерського обліку на день події. Зняття залишків матеріальних цінностей повинно бути проведене терміново по прибутті представників сторін на місце події. Факти скоєння протиправних дій щодо майна замовника сторонніми особами, які проникли на об'єкт, встановлюється органами дізнання, слідства чи суду.

Відповідно до Додатку №1 до договору дислокацією обєктів, що охороняється визначено ГВСП "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" за адресою Одеська область, м. Кілія, вул. Леніна, 3. Час охорони встановлений у робочі дні, перед-вихідні, вихідні дні, перед-святкові дні, святкові дні з 08.00 до 08.00 години.

Згідно з Додатком №6 до Договору №320/ОБО від 01.12.2014, сторонами затверджений план (схема) розташування об'єктів, згідно якого вказана територія об'єкту, що охороняється (території), а саме: пост №3 "Плав-майстерня" - КПП №1 КПП №2 пост №1,2 КІТ №3 - "Парокотельня" пост №4 - пустир - вздовж річки Дунай.

Звертаючись із позовом до суду першої інстанції ПрАТ "Українське Дунайське Пароплавство" зазначило, що зв'язку з неналежним виконанням умов договору відповідачем, а саме не здійсненням охорони майна позивача на території об'єкту, що охороняється відповідачем сталася крадіжка майна позивача третіми особами у ніч з 06.01.2015 на 07.01.2015, факт якої було виявлено 08.01.2015 працівниками позивача, що привело до завдання ПрАТ "Українське Дунайське Пароплавство" матеріальних збитків на суму 76 655,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було видано наказ за №14А від 08.01.2015 "Про створення комісії для проведення огляду у суднокорпусному цеху ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "Українське Дунайське Пароплавство" за фактом крадіжки в ніч з 06.01.2015 на 07.01.2015", з метою своєчасного огляду і проведення інвентаризації майна суднокорпусного цеху за наслідками крадіжки. До складу комісії, серед інших, було запрошено фахівця з майнової та особистої безпеки ТОВ "ОХОРОНА-КОМПЛЕКС-ПРИДУНАВ'Є".

16.01.2015 складом комісії було проведено огляд та складено Акт інвентаризації майна у суднокорпусному цеху ГВСП "КСБСРЗ" по факту крадіжки 07.01.2015, у якому зазначено відсутність майна позивача та вказана сума збитків у розмірі 76 655,00 грн.

Як зазначає позивач, у відповідності до звіту незалежної оцінки збитків, завданих у результаті крадіжки майна суднокорпусного цеху ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "Українське Дунайське Пароплавство" виконаного виконавцем ТОВ "Експерт-Текнор" станом на 27.04.2015 встановлено ринкову вартість матеріального збитку у розмірі 94 317,66 грн., у т.ч. вартість матеріалів та комплектуючих виробів, з врахуванням ПДВ складає 5196,22 грн., вартість ремонтних робіт складає 19 121,44 грн.

ПрАТ "Українське Дунайське Пароплавство" зверталось до відповідача з листом за № ЮС-241 від 13.02.2015 в якому просило відповідача в добровільному порядку у строк до 28.02.2015 перерахувати на рахунок позивача суму матеріального збитку у розмірі 76 655 грн. Даний лист було вручено відповідачеві, що підтверджується відміткою про отримання від 13.02.2015.

Однак, як зазначило ПрАТ "Українське Дунайське Пароплавство" відповідачем збитки не компенсовано, що й стало приводом для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача суми збитків у розмірі 94 317,66 грн.

Господарським судом Одеської області відмовлено у задоволенні позовних вимог ПрАТ "Українське Дунайське Пароплавство" з підстав недоведеності обставин на які посилається позивач.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ПрАТ "Українське Дунайське Пароплавство", з наступних підстав.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Частиною 1 ст. 174 ГК України визначено, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно з ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 22 ЦК України під збитками розуміються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини особи, яка заподіяла збитки. Відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення звільняє боржника від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення. Тобто, з урахуванням вище приведених положень, необхідними умовами для стягнення збитків є підтверджена належними доказами наявність певного розміру шкоди; підтверджена належними доказами протиправна поведінка заподіювача шкоди; засвідчений належними доказами факт того, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача шкоди є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки; докази, що засвідчують наявність ознак вини заподіювача шкоди.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що предметом доказування у справі про стягнення збитків є наявність усіх складових елементів правопорушення.

Між тим, колегія суддів вважає, що місцевим судом правильно встановлено, що доказів які б засвідчували наявність необхідних передумов для нарахування та стягнення збитків у розмірі 94 317,66 грн. матеріали справи не містять та таких доказів, всупереч ст. 33 ГПК України, позивачем суду не надано, з огляду на наступне.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 978 ЦК України, за договором охорони охоронець, який є суб'єктом підприємницької діяльності, зобов'язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов'язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату.

Згідно з положеннями ст. 8 Закону України «Про охоронну діяльність» суб'єкт охоронної діяльності надає послуги з охорони на підставі договору, укладеного із замовником у письмовій формі відповідно до законодавства. У договорах про надання послуг з охорони майна та фізичних осіб відповідно до положень Цивільного кодексу України визначаються умови відшкодування суб'єктом охоронної діяльності шкоди, заподіяної через неналежне виконання ним своїх зобов'язань. Замовник послуг з охорони майна зобов'язаний надати суб'єкту охоронної діяльності для ознайомлення оригінали документів або завірені в установленому порядку їх копії, що підтверджують його право володіння чи користування майном на законних підставах, охорона якого є предметом договору, а також правомірність знаходження такого майна, транспортного засобу чи особи у визначеному місці охорони.

Пунктом п.8.1.1. договору №320/ОБО визначено, що відшкодування замовнику заподіяних майнових збитків в межах, визначених п. 2.1. договору, здійснюється у встановленому законодавством України порядку. До збитків, що підлягають відшкодуванню, включається вартість викраденого, пошкодженого або знищеного, майна, розмір зниження у ціні пошкодженого майна, а також суми викрадених грошових коштів у межах розміру ліміту каси затвердженого установою банку.

А з урахуванням положень п.6.1.1 договору виконавець зобовязаний здійснювати охорону майна замовника, що знаходиться на обєкті.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами прийняття на баланс та знаходження на обєкті що охороняється відповідачем майна яке, за твердженням позивача викрадено 07.01.2015, а саме силових кабелів довжиною 400 м.

Не визнається факт знаходження такого майна на обєкті, що охороняється ТОВ "ОХОРОНА-КОМПЛЕКС-ПРИДУНАВ'Є" й відповідачем.

Крім того, пунктом 8.1.4 договору визначено, що факти скоєння протиправних дій щодо майна замовника сторонніми особами, які проникли на об'єкт, встановлюється органами дізнання, слідства чи суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.01.2015 позивач звернувся до Кілійського РВ ГУМВС України в Одеській області з заявою про крадіжку, що сталась в період часу з 06.01.2015 по 08.01.2015.

24.03.2015 Кілійським РВ ГУМВС України в Одеській області винесено постанову про закриття кримінально провадження №0000014 від 09.01.2015, порушеного за ч.1 ст.185 КК України у звязку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення.

Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 26 травня 2016 постанову від 24.03.2015 про закриття кримінально провадження №0000014 скасовано.

Постановою Ізмаїльської місцевої прокуратури від 10.06.2016 було скасовано постанову слідчого СВ Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП України в Одеській області ОСОБА_4 від 01.06.2016 про закриття кримінального провадження №0000014, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та направлено матеріали досудового розслідування №0000014 слідчому для проведення досудового розслідування та прийняття остаточного рішення.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, як на час розгляду справи у суді першої інстанції, та й під час апеляційного перегляду, жодним з органів дізнання, слідства чи суду не встановлено факту здійснення 07.01.2015 крадіжки майна ПрАТ "Українське Дунайське Пароплавство" на обєкті, що охороняється відповідачем.

До того ж, в апеляційній скарзі скаржник відзначає, що на даний час кримінальне провадження за №0000014 знаходиться на досудовому розслідуванні.

За таких підстав, та з урахуванням пунктом 8.1.4 договору, колегія суддів вважає, що позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження факту здійснення крадіжки майна, яке за твердженням позивача перебувало на обєкті що охоронявся відповідачем та належало ПрАТ "Українське Дунайське Пароплавство".

У відповідності до п.8.1.2 договору розмір збитку повинен бути підтверджений відповідними документами та розрахунком вартості викрадених, знищених або пошкоджених товарно-матеріальних цінностей та викрадених грошових сум.

Разом з тим, позивачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження вартості силових кабелів, які за твердженням позивача викрадено 07.01.2015.

Колегія суддів відзначає, що наданий позивачем звіт про незалежну оцінку майнової шкоди, спричиненого в результаті крадіжки майна суднокорпусного цеху ГВСП "КСБСРЗ" ПрАТ "Українське Дунайське Пароплавство" не є належним доказом на підтвердження вартості майна, на яке посилається позивач, оскільки останнім не доведено ані існування даного майна у ПрАТ "Українське Дунайське Пароплавство", ані його викрадення третіми особами з обєкту, що охороняється відповідачем.

Судова колегія відзначає, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, на думку колегії суддів посилання позивача на те, що силами ПрАТ "Українське Дунайське Пароплавство" були закуплені та встановлені відеокамери та приєднані до монітору, який встановлено на центральній прохідній, саме там де несли вахту двоє охоронців та які повинні були переглядати відеозйомку протягом доби, диск з відеозаписом, на якому, за твердженням останнього, зображений факт крадіжки невстановленими особами та протоколи допиту свідків є припущеннями позивача та не можуть, з урахуванням 8.1.4 договору, яким визначено, що факти скоєння протиправних дій щодо майна замовника сторонніми особами, які проникли на об'єкт, встановлюється органами дізнання, слідства чи суду, доводити факт наявності майна у позивача та його викрадення саме 07.01.2016, у той час коли на обєкті позивача здійснював охорону відповідач.

До того ж, як було відзначено представником відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції з відеозапису, що був наданий позивачем в якості доказу факту крадіжки 07.01.2016, не вбачається ані коли саме його було здійснено, ані обєкту на якому здійснювалась відеофіксація.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ПрАТ "Українське Дунайське Пароплавство" задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що наведені в апеляційній скарзі порушення допущенні судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, а мотиви апеляційної скарги не спростовують висновків суду в частині розгляду та відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

Отже, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення в рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що місцевий господарський суд розглянув всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, належним чином проаналізував правовідносини, що виникли між сторонами, та вірно застосував норми матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає статтям 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення господарського суду Одеської області від 22.06.2016 р. у справі №916/1194/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Жеков В.І.