КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2016 р. Справа№ 910/12100/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Сухового В.Г.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Яценко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2016 року

у справі № 910/12100/16 (суддя - Морозов С.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

до Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування»

про стягнення 15 751,08 грн

за участю представників сторін:

від позивача - Василенко К.Ю., довіреність №3727/18 від 15.12.2015 року,

від відповідача - не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування» (відповідач у справі) про стягнення 15 751,08 грн (а.с. 5-8).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування», виплативши страхувальнику відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту №340526Га/13зп від 12.05.2014 року страхове відшкодування у розмірі 15 751,08 грн відповідно до ст. 993, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» набуло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, якою є відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності винної у вчиненні ДТП особи.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.08.2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Приймаючи рішення у справі місцевий господарський суд виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що цивільно-правову відповідальність особи, яка керувала транспортним засобом «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1, водій якого був винний у скоєнні ДТП, було застраховано відповідачем у справі, а відтак не доведено обов'язку відповідача здійснити страхове відшкодування за завдану шкоду.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» подав апеляційну скаргу № СУ/01237/5-4 від 11.08.2016 року, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2016 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи. Апелянт стверджує, що автомобіль «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1, водій якого був винним у скоєнні ДТП, був застрахований відповідачем за Полісом АІ/3374107, а помилка яка вказана у даному Полісі, а саме невірно вказані дані про державний номер автомобіля та його власника, була технічною помилкою страхового агента відповідача, а тому саме відповідач є страховиком цивільно-правової відповідальності особи, винної у спричиненні шкоди, яка повинна бути ним відшкодована.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.09.2016 року Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2016 року у справі №910/12100/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., суддів: Мальченко А.О., Сухового В.Г. та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 21.09.2016 року.

У судовому засіданні 21.09.2016 року представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2016 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідача у судове засідання 21.09.2016 року року не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи Приватне акціонерне товариство «Просто-Страхування» повідомлено належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення №491, направленого відповідно до ст. 98, 64 ГПК України на адресу, вказаній в апеляційній скарзі, яка є юридичною адресою відповідача згідно витягу з ЄДРПОУ.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 77 ГПК України, господарський суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу, неподання витребуваних доказів.

Виходячи з аналізу вказаної правової норми, у випадку нез'явлення в засідання представників позивача, відповідача або ж обох сторін, інших учасників господарського процесу, якщо суддя вважає, що без них неможливо вирішити справу, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 ГПК України, розгляд справи. Тобто, можливість розгляду справи за відсутності будь-кого із учасників процесу, якщо присутні учасники не заперечують, вирішується суддею. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи, встановлені ст. 102 ГПК України строки розгляду апеляційної скарги, обізнаність відповідача про порушення апеляційного провадження та дату розгляду справи №910/12100/16 відсутність будь-яких заяв та клопотань про відкладення розгляду справи, відсутність заперечень зі сторони позивача про розгляд апеляційної скарги за відсутності відповідача, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2016 року без участі представників відповідача, за наявними в ній матеріалами, так як їх нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника апелянта, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

12.05.2014 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА страхування» (страховик за договором, позивач у справі) та ОСОБА_4 (страхувальник, вигодонабувач) було укладено Договір №340526Га/13зп добровільного страхування наземного транспорту (а.с. 25-32) щодо автомобіля «Mazda 3», реєстраційний номер НОМЕР_2, 2006 року випуску.

Згідно з п. 9.2. договору до страхових випадків віднесено, зокрема, збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, безумовна франшиза за яким відповідно до п. 10.2. договору складає 0 грн.

Пунктом 14 договору передбачено умови виплати страхового відшкодування: на базі авторизованої СТО, під якою сторони у п. 23. договору розуміють станцію технічного обслуговування, яка уповноважена здійснювати ремонт та обслуговування ТЗ певної марки згідно з вимогами заводу-виробника за цінами офіційного дилера на підставі відповідних документів (угод з дилером).

Згідно з п. 18 договору строк його дії з 10.06.2014 р. по 09.062015 р.

Територія страхування: Україна (крім території Автономної Республіки Крим та міста Севастополь), країни Європи, СНД, республіка Грузія. (п. 19 договору).

З матеріалів справи вбачається, що 28.01.2015 року в м. Запоріжжі по вул. Перемоги, сталася ДТП за участю застрахованого позивачем автомобіля «Mazda 3», реєстраційний номер НОМЕР_2, що перебував під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1, що перебував під керуванням ОСОБА_5, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Дорожньо-транспортна пригода була оформлена повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (Європротоколом а.с. 13 та зворотня сторона а.с. 73).

Згідно абз. 3 п. 2.10 Правил дорожнього руху України у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортних засобів, зазначених у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови експлуатації таких транспортних засобів особами, відповідальність яких застрахована, відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за умови досягнення згоди водіїв таких транспортних засобів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та у разі складення такими водіями спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро зразка. У такому випадку водії згаданих транспортних засобів після складення ними зазначеного в цьому пункті повідомлення звільняються від обов'язків, передбачених підпунктами «д» - «є» пункту 2.10 цих Правил (зокрема, від обов'язку повідомлення про ДТП органи міліції, та очікування на їх прибуття).

Аналогічні положення закріплені п. 33.2 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», а також даним пунктом закріплено, що у такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідний підрозділ МВС України про її настання.

На виконання Закону України від 17.02.2011 р., Моторним (транспортним) страховим бюро України встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено протоколом Президії МТСБУ від 11.08.2011 №274/2011 інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (надалі - Інструкція).

Відповідно до вказаної вище Інструкції, у європротоколі зазначаються, зокрема, фактична дата, час та місце настання ДТП, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше. Виправлення у повідомленні категорично забороняються, та замість зіпсованого бланку заповнюється інший.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, повідомлення про ДТП від 28.01.2015 року заповнене обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди у відповідних частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб Б, зазначено у відповідних пунктах дату, час та місце ДТП, наявна схема ДТП, визначені обставини ДТП для пояснення цієї схеми.

Відповідно до ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У зв'язку з тим, що між учасниками ДТП спільно складено Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, отже, водій, винний у вчиненні ДТП, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Згідно Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротоколу) від 28.01.2015р. ДТП відбулася внаслідок порушення водієм ОСОБА_5 Правил дорожнього руху.

Отже, Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, складене учасниками ДТП відповідно до норм чинного законодавства і є належним доказом вини особи, що скоїла ДТП, у зв'язку з чим завдана шкода підлягає відшкодуванню.

В подальшому, 28.01.2015 року страхувальник звернувся до позивача з Повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу (а.с. 18), яке просив перерахувати на рахунок СТО - ТОВ «Альфа-Сервіс».

Відповідно до складеної Калькуляції №1.003.15.0 від 02.03.2015 року (а.с. 21-22) та виставлених рахунків на оплату (а.с. 17) вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mazda 3», реєстраційний номер НОМЕР_2, склала 15 751,08 грн.

16.03.2015 року позивачем були затверджені два Страхових акти № 1.003.15.01237/VESKO6207 з урахуванням виставленого ТОВ «Альфа-Сервіс» рахунку, відповідно до якого вирішено здійснити виплату страхового відшкодування в сумі 15 144,28 грн та № 1.003.15.01237/VESKO6208 з урахуванням виставленого ФОП ОСОБА_6 рахунку, відповідно до якого вирішено здійснити виплату страхового відшкодування в розмірі 606,80 грн.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи платіжних доручень №163355 від 17.03.2015 року позивач, як страховик потерпілої особи, перерахував 15 144,28 грн на рахунок ТОВ «Альфа-Сервіс та 606,80 грн згідно платіжного доручення №163356 від 17.03.2016 року на рахунок ФОП ОСОБА_6

Позивач стверджує, що на підставі складеного Європротоколу цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_3, особи винної у скоєні ДТП, була застрахована Приватним акціонерним товариством «Просто-Страхування» відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/3374107, у зв'язку з чим звернувся до відповідача з заявою про виплату ним страхового відшкодування в розмірі 15 751,08 грн. (а.с. 10).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, після виплати страхового відшкодування за шкоду, завдану внаслідок ДТП автомобілю «Mazda 3», реєстраційний номер НОМЕР_2, до позивача перейшло право зворотної вимоги відшкодування збитків, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п. 10.1 ст. 10 Закону суб'єктами страхування укладаються такі види договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності: внутрішній договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі - внутрішній договір страхування); договір міжнародного обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі - договір міжнародного страхування). Внутрішні договори страхування діють виключно на території України.

Згідно з ст.11 Закону страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Приписами п. 17.2 ст. 17 Закону унормовано, що Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є документом, технічний опис, зразки, порядок замовлення, організації постачання якого затверджуються Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Разом з цим, згідно п. 21.1. ст. 21 Закону на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Стосовно транспортних засобів, які не беруть участі в дорожньому русі, укладення договору страхування є необов'язковим.

Пункт 22.1. ст.. 22 Закону визначає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

З системного аналізу вищенаведених норм законодавства, вбачаєься, що підставою для виплати страховою компанією страхового відшкодування при настанні відповідного страхового випадку є наявний та діючий на момент ДТП Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, який заповнений у формі, затвердженій Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 29.08.2011 №558, та в якому одним із обов'язкових елементів заповнення є інформація про забезпечений транспортний засіб. Саме Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності визначає умови здійснення виплати страхового відшкодування.

Разом з тим, як вірно встановлено Господарським судом міста Києва згідно листа М(Т)СБУ №7/2-28/19070 від 13.07.2016р., отриманого на запит суду від 04.07.2016р. відповідачем на підставі Полісу №АІ/3374107 застраховано цивільно-правову відповідальність особи, яка керує транспортним засобом «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_4, тоді як відповідно до повідомлення про ДТП від 28.01.2015р. ОСОБА_5 керувала транспортним засобом «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1.

У позовній заяві позивачем також зазначено, що винна в ДТП особа керувала транспортним засобом «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Крім того, позивачем надано до матеріалів справи копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 на автомобіль «Тойота» з реєстраційним номером НОМЕР_1. Разом з цим, як вбачається з наданої позивачем копії полісу АІ/3374107 забезпеченим транспортним засобом у Полісі вказано транспортний засіб «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_4, а не «Тойота» з реєстраційним номер НОМЕР_1, яка була учасником ДТП.

В апеляційній скарзі, позивач з посиланням на надані письмові пояснення власника автомобіля «Тойота» та страхового агента відповідача, стверджує, що автомобіль «Тойота» з VIN-кодом НОМЕР_6 та реєстраційним номером НОМЕР_4 у 2014 році був перереєстрований його власником та отримано нові номера НОМЕР_1. Однак, під час оформлення нового Полісу АІ/3374107 страховий агент відповідача зробив помилку та замість нових номерів НОМЕР_1 та нового страхувальника вказав попередні дані з полісу, строк дії якого закінчився. Разом з цим, колегія суддів критично оцінює надані письмові пояснення страхового агента Приватного акціонерного товариства «Просто-Страхування», оскільки жодним документом, наявним в матеріалах справи, не підтверджується, що саме вказаний страховий агент здійснював оформлення спірного Полісу, що самим відповідачем, як страховиком, було визнано помилку свого агента.

Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в самому Повідомлені про ДТП не вказано VIN-коду автомобіля «Тойота», який був учасником даної ДТП, а її ідентифікуючими ознаками зазначено лише реєстраційний номер НОМЕР_1, який не відповідає номеру транспортного засобу за Полісом АІ/3374107, згідно якого відповідач здійснив страхування цивільно-правової відповідальності.

Інших доказів того, що цивільно-правову відповідальність особи, яка керувала транспортним засобом «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на дату ДТП застраховано відповідачем - Приватним акціонерним товариством «Просто-Страхування», позивачем до матеріалів справи не надано, а відповідно до Полісу АІ/3374107 відповідачем застраховано відповідальність особи, яка керує іншим автомобілем, ніж той за участю якого відбулась ДТП. Зазначене відповідно свідчить, що позивачем не доведено існування підстав для покладення на відповідача обов'язку з виплати страхового відшкодування за шкоду завдану власнику автомобілю «Mazda 3», відповідальність якого була застрахована позивачем у справі.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, тому рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2016 року у справі №910/12100/16 відповідає фактичним обставинам справи та не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладаються на апелянта (позивача у справі апелянта).

Керуючись ст. 33, 34, 49, 102, 101, ч. 1 п. 1ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2016 року у справі №910/12100/16 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2016 року у справі №910/12100/16 залишити без змін.

3.Справу №910/12100/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді В.Г. Суховий

А.О. Мальченко