КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2016 р. Справа№ 910/8858/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Сухового В.Г.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Яценко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2016 року

у справі № 910/8858/16 (суддя - Нечай О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в результаті ДТП, в розмірі 3 572,73 грн

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Патрик Г.Г., довіреність №137 від 28.12.2015 року

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (відповідач у справі) про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 3 572,73 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля «Шкода», державний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, цивільна відповідальність якого була застрахована позивачем, та автомобіля «УАЗ 3962», державний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, який визнаний винним у скоєнні ДТП, автомобілю «Шкода» було спричинено матеріальний збиток у розмірі 3 572,73 грн. Відповідно до ст. 993 ЦК України, приписів Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач зазначає, що отримав право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, якою є Моторне (транспортне) страхове бюро України, у зв'язку із тим, що цивільно-правова відповідальність винної особи не була застрахована у страховій компанії відповідно до чинного законодавства.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення у справі, місцевий господарський суд виходив із того, що приписи Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» містять обмеження щодо регламентних виплат, які виключають можливість компенсації Моторно (транспортним) страховим бюро України витрат страховика, за шкоду, заподіяну з вини осіб, які не застрахували цивільно-правову відповідальність.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» подав апеляційну скаргу № ДККА-35353 від 22.07.2016 року, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2016 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи. Апелянт стверджує, що обмеження, які встановлені у Законі України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та на які посилався суд при прийнятті рішення, не стосуються регламентних виплат, які здійснює Моторно (транспортне) страхове бюро України в силу своїх основних завдань та обов'язків.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.09.2016 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2016 року у справі №910/8858/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., суддів: Мальченко А.О., Сухового В.Г. та призначено розгляд справи на 21.09.2016 року.

14.09.2016 року від відповідача у справі до Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Моторно (транспортне) страхове бюро стверджує про правомірність та обґрунтованість висновків Господарського суду міста Києва та відповідно відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні 21.09.2016 року заперечив проти вимог апеляційної скарги, зазначає про законність рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2016 року, а тому просить апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Представники апелянта у судове засідання 21.09.2016 року не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи позивач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення №047. Про причини неявки позивач не повідомив.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 77 ГПК України, господарський суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні, зокрема, такими обставинами є нез'явлення в засідання представників сторін. Тобто, можливість розгляду справи за відсутності будь-кого із учасників процесу, якщо присутні учасники не заперечують, вирішується суддею.

Беручи до уваги належне повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги, відсутність заяв та клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників позивача за наявними в ній матеріалами, так як їх нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

18.10.2013 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (страховик за договором, позивач у справі) та ОСОБА_3 (страхувальник за договором) було укладено Договір №28-2701-13-00155 добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті (а.с. 8) щодо автомобіля «Шкода Октавіа», державний номер НОМЕР_3.

Згідно з п. 11.1. договору до страхових випадків віднесено, зокрема, викрадення, ДТП, ПДТО, стихійне лихо, пожежа, вибух, падіння предметів, напад тварин.

Пунктом 8 договору визначено строк його дії з 21.10.2013 року по 20.10.2014 р.

Територія страхування: Україна (п. 11.22 договору).

З матеріалів справи вбачається, що 18.03.2014 року відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту - ДТП), за участю автомобіля «Шкода», державний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля «УАЗ 3962», державний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4

Факт ДТП, яка мала місце 18.03.2014 року, підтверджується наявними в матеріалах справи відомістю №9362676 про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 9).

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.03.2014 року в адміністративній справі № 369/2468/14-п встановлено, що водій автомобіля «УАЗ 3962», державний номер НОМЕР_2, - ОСОБА_4, під час руху не слідкував за технічною справністю автомобіля, внаслідок чого під час руху відчинилися праві дверці автомобіля та вдарили автомобіль «Шкода», державний номер НОМЕР_1, який стояв припаркований праворуч, в результаті чого, громадянина ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП, притягнено до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

19.03.2014 року страхувальник звернувся до позивача із Повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу, яке просив перерахувати на рахунок СТО для здійснення ремонту (а.с.10).

Відповідно до страхового Акту №ДККА-35353 вартість страхового відшкодування була встановлена у розмірі 3 572,73 грн.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи платіжного доручення №9400 від 08.04.2014 року позивач, як страховик потерпілої особи, перерахував 3 572,73 на рахунок ТОВ «Атлант-М Лепсе» із призначенням платежу: «Страхове відшкодування згідно страхового акту ДККА-35353від 08.04.2014 року».

З матеріалів справи вбачається, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4, особи винної у скоєні ДТП, застрахована не була.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, після виплати страхового відшкодування за шкоду, завдану внаслідок ДТП автомобілю «Шкода», державний номер НОМЕР_3, до позивача перейшло право зворотної вимоги відшкодування збитків, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтями 1 та 5 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів. Страхування може бути добровільним або обов'язковим.

Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов'язковим видом страхування, що здійснюється в Україні (ст. 7 Закону України «Про страхування»).

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 39.1. ст. 39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Основними завданнями МТСБУ є, зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом (підпункт 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За приписами пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону (забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована), та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Вищенаведена норма Закону визначає випадки, за яких Моторно (транспортне) страхове бюро відшкодовує шкоду, разом з цим сам порядок прийняття рішення про виплату та проведення виплат регулюється іншими нормами Закону, а саме приписами статті 36 Закону.

Відповідно до п. 36.1 ст 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно п. 36.4. ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов'язкового страхування на підставі пункту 13.1 статті 13 цього Закону або відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов Міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ). У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком (МТСБУ).

Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.

Тобто, вищенаведені норми ст.. 36 Закону передбачають порядок здійснення не лише страховиками страхового відшкодування за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, але і визначають порядок здійснення Моторно (транспортним) страховим бюро України регламентних виплат у разі заподіяння шкоди у випадках, передбачених ст. 41 Закону і така шкода може бути відшкодована або безпосередньо потерпілому, або особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, або особам, які сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування. Разом з цим, п. 36.4. ст.. 36 Закону встановлено обмеження, а саме визначено, що Моторно (транспортне) страхове бюро України не здійснює виплату особам, які сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування, якщо шкода заподіяна транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

В даному випадку, з позовом звернувся страховик, який здійснив страхове відшкодування потерпілій внаслідок ДТП особі на підставі договору добровільного майнового страхування, а враховуючи, що особа, винна у скоєні ДТП та заподіяні шкоди, не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність згідно вимог законодавства, то відповідно у Моторно (транспортного) страхового бюро України відсутні підстави для здійснення регламентної виплати відповідно до ст. 36-41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Разом з цим, колегія суддів відхиляє посилання апелянта про те, що положення статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не стосується регламентних виплат Моторно (трансопртного) страхового бюро України, який відповідно до своїх завдань зобов'язаний здійснити страхове відшкодування, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Тобто, виплати страхового відшкодування може мати місце виключно за умови існування укладеного між сторонами договору страхування, а тому Моторно (транспортне) страхове бюро України не здійснює виплати страхового відшкодування, а згідно ст. 41 Закону у визначених цією статтею випадках за рахунок коштів фонду захисту потерпілих проводить регламенті виплати, порядок здійснення яких регулюється також статтею 36 Закону. Відтак, посилання апелянта про обов'язок Моторно (транспортного) страхового бюро України здійснити страхове відшкодування позивачу, який виплатив потерпілому страхове відшкодування, виключно на підставі ст. 41 Закону є помилковими.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду України погоджується з висновком Господарського суду міста Києва про те, що п.36.4 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» містить обмеження щодо регламентних виплат зазначених в пп. «а» п. 41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», положення якого виключає можливість компенсації МТСБУ витрат страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, за шкоду, заподіяну з вини осіб, які на дату дорожньо-транспортної пригоди не застрахували цивільно-правову відповідальність, а тому вказані витрати повинна компенсувати безпосередньо особа, яка винна у вчиненні ДТП.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2016 року у справі №910/8858/16 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (позивача у справі).

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2016 року у справі №910/8858/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2016 року у справі №910/8858/16 залишити без змін.

3. Справу №910/8858/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді В.Г. Суховий

А.О. Мальченко