ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2016 року Справа № 904/117/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Березкіна О.В., Іванов О.Г.

секретар судового засідання Погорєлова Ю.А.

представники сторін:

від позивача: Гузієнко Я.М. представник, довіреність №4 від 25.02.2016р.

від відповідача: Крят Л.Б. представник, довіреність №1101/2016/1 від 11.01.2016р.

від Департаменту ДВС МЮУ: Полуботок М.О. представник, довіреність №20-22/302/20.3-03 від 17.06.2016р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "БГ БАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БГ БАНК" Новікової Марії Миколаївни на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016р. у справі №904/117/15

за заявою Державного підприємства "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" про забезпечення скарги на дії державного виконавця (в порядку ст.ст. 66, 67 ГПК України) у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "БГ БАНК", м.Київ

до Державного підприємства "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування", м.Дніпро

про стягнення 43748734,02 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016р. у справі №904/117/15 (суддя Рудовська І.А.) заяву Державного підприємства "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" про забезпечення скарги на дії державного виконавця (в порядку ст.ст. 66, 67 ГПК України) задоволено.

Вжито заходів забезпечення скарги Державного підприємства "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" на постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26.07.2016 року про арешт коштів боржника шляхом зупинення дії постанови про арешт коштів боржника від 26.07.2016 року у виконавчому провадженні ВП №51443789, винесеної старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіним Сергієм Володимировичем.

При винесенні ухвали, місцевий господарський суд застосував положення ст.ст. 66, 67 ГПК України та виходив із того, що наведені заявником способи забезпечення є такими, що мають аналогічні наслідки, а відтак, повинні вживатись судом альтернативно, а також врахував, що невжиття заходів до забезпечення скарги на дії державного виконавця може призвести до незворотних наслідків фінансового становища відповідача.

ПАТ "БГ БАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БГ БАНК" Новікової М.М. (позивач), не погодившись з ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016р. у справі №904/117/15, подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржену ухвалу незаконною і необґрунтованою, на думку скаржника, мало місце неповне з'ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх вимог у апеляційній скарзі скаржник зазначає, що постанова державного виконавця про арешт коштів боржника є окремим документом за виконавчим провадженням, в якому закріплене рішення державного виконавця арештувати грошові кошти боржника, при цьому така постанова жодним чином не є виконавчим документом та або іншим документом, за яким здійснюється стягнення у безспірному порядку (в даному випадку виконавчим документом є наказ суду, а стягнення на грошові кошти здійснюється на підставі платіжних вимог, але жодним чином не на підставі постанови державного виконавця). Позивач вважає, що господарським процесуальним законодавством передбачено вжиття заходів виключно для забезпечення позову, але не передбачено вжиття заходів для забезпечення скарги на дії державного виконавця. Вказує і на те, що не передбачено таких заходів і приписами ст.121-2 ГПК України, яка регулює порядок звернення до суду та порядок розгляду судом скарги на дії державного виконавця. Крім того, звертає увагу, що забезпечуючи скаргу шляхом зупинення дії постанови державного виконавця про арешт коштів боржника, суд не обґрунтував, які саме положення ст.67 ГПК України застосовані та жодним чином не мотивував необхідності таких дій, не врахував, що такі заходи повинні забезпечувати збалансованість інтересів обох сторін і запобігати порушенню у зв'язку з їх вжиттям прав та охоронюваних законом інтересів не тільки відповідача, але і інших осіб. Зазначає, що зупинення дії постанови державного виконавця про арешт коштів боржника уповільнює хід виконання рішення суду, що прямо суперечить інтересам банку, а також інтересам кредиторів банку, вимоги яких задовольняються за рахунок ліквідаційної маси банку, в тому числі і за рахунок коштів стягнутих від боржників банку. Просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016р. у справі №904/117/15 про зупинення дії постанови державного виконавця про арешт коштів боржника, справу передати на розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

ДП "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" письмовий відзив на апеляційну скаргу не надало.

В судовому засіданні 21.09.2016р. представником відповідача заявлено клопотання про витребування у Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БГ БАНК" належним чином засвідчену копію довіреності на підтвердження повноважень представника ПАТ "БГ БАНК". Це клопотання було задоволено судом, а у зв'язку з витребуванням у позивача належних доказів (оригіналів документів) на підтвердження повноважень Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БГ БАНК" Новикової М.М. в судовому засіданні оголошено перерву до 26.09.2016р. о 15:00 год.

Також в судовому засіданні 21.09.2016р. представником відповідача було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи та продовження процесуальних строків через відсутність змоги ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження ВП№5144378, без ознайомлення з якими, на твердження відповідача, неможливо в повній мірі, об'єктивно розглянути справу та винести обґрунтоване та правомірне рішення. Колегією суддів відмовлено в задоволенні цього клопотання з тих підстав, що відповідач, як сторона означеного виконавчого провадження, не позбавлений права та можливості ознайомитися з його матеріалами безпосередньо в державній виконавчій службі.

В судовому засіданні 26.09.2016р. представником відповідача заявлено клопотання про відкладення розгляду справи з метою витребування у суду першої інстанції матеріалів виконавчого провадження ВП №51443789 з метою всебічного та об'єктивного розгляду справи. У задоволенні цього клопотання судом апеляційної інстанції відмовлено з тих підстав, що відповідачем не обґрунтовано, які саме докази та з метою встановлення яких фактів підлягають дослідженню в межах апеляційного провадження з перевірки законності оскарженої ухвали суду про вжиття заходів до забезпечення скарги, а копія виконавчого провадження ВП №51443789 надана для огляду суду представником державної виконавчої служби.

У своїх поясненнях суду представник відповідача заперечував на задоволенні скарги, посилаючись на те, що суд першої інстанції виходячи із обставин, які є предметом розгляду за скаргою ДП "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" на дії державного виконавця з накладення арешту на кошти підприємства, та з урахуванням негативних наслідків, які можуть виникнути для господарської діяльності підприємства, вжив адекватних заходів до забезпечення скарги у відповідності до чинного законодавства.

Представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судових засіданнях підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, а оскаржену ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016р. у справі №904/117/15 скасувати, в задоволенні заяви Державного підприємства "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" про вжиття заходів до забезпечення скарги - відмовити. Посилався на те, що дії державного виконавця з арешту коштів боржника були вчинені у відповідності до вимог законодавства, а у суду не було законних підстав для вжиття заходів для їх зупинення.

В судовому засіданні 26.09.2016р. за результатами перегляду справи оголошено вступну та резолютивну частину постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали оскарження ухвали, заслухавши пояснення представників сторін та державної виконавчої служби, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що вимоги за апеляційною скаргою про скасування оскарженої ухвали підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено із матеріалів оскарження ухвали, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.2015р. у справі №904/117/15, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.05.2016р. позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Державного підприємства "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" на користь Публічного акціонерного товариства "БГ БАНК" 2373570,00 доларів США заборгованості по простроченому кредиту, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 17.12.2014р. складає 37440467,69 грн., 5476708,49 грн. заборгованості зі сплати пені за несвоєчасно сплачений кредит, 17220,53 грн. заборгованості зі сплати пені за несвоєчасно сплачений кредит, 814337,31 грн. заборгованість зі сплати трьох процентів річних від простроченої суми кредиту. Стягнуто з Державного підприємства "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" в дохід Державного бюджету України в особі управління Державного казначейства у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Дніпропетровської області 73080,00 грн. судового збору.

16.08.2016р. Державне підприємство "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області зі скаргою на постанову державного виконавця в порядку ст. 121-2 ГПК України та просило визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна Сергія Володимировича про арешт коштів боржника від 26.07.2016р. у виконавчому провадженні ВП №51443789.

Одночасно зі скаргою відповідачем було подано до суду і заяву про забезпечення скарги на дії державного виконавця в порядку ст.ст. 66, 67 ГПК України щодо вжиття заходів забезпечення скарги на постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції від 26.07.2016р. про арешт коштів боржника шляхом зупинення дії постанови про арешт коштів боржника від 26.07.2016р. у виконавчому провадженні ВП №51443789 винесеної старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіним Сергієм Володимировичем.

Незаконність прийняття постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна Сергія Володимировича про арешт коштів боржника від 26.07.2016р. у виконавчому провадженні ВП №51443789 пов'язувалась боржником із вчиненням дій, які за твердженням відповідача, вказують на те, що при винесені означеної постанови про арешт коштів боржника, державним виконавцем було порушено норми чинного законодавства, а саме Закон України "Про виконавче провадження", Наказ Міністерства юстиції України "Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень" від 02.04.2012 №512/5, Указ Президента України "Про затвердження Положення про Державну виконавчу службу" від 06.04.2011 №385/2011, Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 №83, та фактично зупинив фінансово-господарську діяльність.

Щодо вимог відповідача у заяві про вжиття заходів забезпечення скарги, то вони обґрунтовані посиланням на те, що розгляд скарги на зазначену постанову про арешт коштів боржника може зайняти довгий час, за який майно - грошові кошти підприємства будуть відчужені, а тому заробітна плата, яка повинна вчасно виплачуватися робітникам скаржника, у зв'язку з арештом всіх рахунків підприємства, і навіть тих, на які заборонено законодавством України накладати арешт, не буде виплачуватися. Окрім того відповідач вказував, що у разі, якщо дана заява про забезпечення не буде задоволена до моменту набрання законної сили ухвалою господарського суду Дніпропетровської області за результатами розгляду скарги на постанову державного виконавця про арешт коштів боржника, можуть настати незворотні шкідливі наслідки для фінансового становища підприємства, яке між іншим має відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 №83 "Про затвердження переліку об'єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави" стратегічне значення для економіки та безпеки держави у машинобудівній промисловості. Вважав, що зазначені ним протиправні дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України можуть привести до завдання значної шкоди діловій репутації держави України на міжнародній арені, в тому числі у стосунках з міжнародними партнерами України, оскільки боржник виконує в рамках своєї господарської діяльності роботи на замовлення іноземних підприємств. При цьому відповідач із посиланням на п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003р. "Про практику розгляду судом скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" вважав, що оскільки спеціальної норми, яка б регулювала питання забезпечення скарги на дії ДВС у Господарському процесуальному кодексу України немає, суд повинен застосувати ст. ст. 66, 67 ГПК України, якими врегульовано вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГПК України позов забезпечується:

накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу;

забороною відповідачеві вчиняти певні дії;

забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003р. "Про практику розгляду судом скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" зазначено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такій захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу.

На твердження відповідача, адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Задовольняючи заяву відповідача про вжиття заходів забезпечення місцевий господарський суд застосував вищенаведені положення ст.ст. 66, 67 ГПК України та виходив із того, що наведені заявником способи забезпечення є такими, що мають аналогічні наслідки, а відтак, повинні вживатись судом альтернативно. Також місцевий господарський суд врахував, що невжиття заходів до забезпечення скарги на дії державного виконавця може призвести до незворотних наслідків фінансового становища відповідача.

Однак колегія суддів не погоджується з зазначеними вище висновками суду першої інстанції з таких мотивів.

Із наданих до матеріалів оскарження ухвали доказів вбачається, що інтереси позивача у даній справі представляє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БГ БАНК" Новикова М.М., яка діє на підставі рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №43 від 27.02.2015 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "БГ БАНК" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку".

Колегією суддів за клопотанням відповідача оглянутий в судовому засідання оригінал цього Рішення, а також й інші докази: Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №745 від 27.11.2014р., Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №146 від 11.02.2016р., копію постанови Правління Національного банку України від 26.02.2015р. №134, з яких убачається, що у зв'язку з розпочатою з 28.11.2014р. процедурою виведення ПАТ "БГ БАНК" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації було призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "БГ БАНК" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту неплатоспроможності банків Новікову Марію Миколаївну.

Так постановою Правління Національного банку України від 27.11.2014р. №745 ПАТ "БГ БАНК" віднесено до категорії неплатоспроможних.

27.11.2014р. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №131 про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "БГ БАНК" та призначено уповноважену особу на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "БГ БАНК" Новикову Марію Миколаївну.

26.02.2015р. Правлінням Національного банку України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "БГ БАНК", про що винесено Постанову №134 від 26.02.2015р. На підставі цієї постанови Правління Національного банку України Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 27.02.2015р. прийнято Рішення №3 про початок процедури ліквідації ПАТ "БГ БАНК" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ "БГ БАНК" Новикову Марію Миколаївну по 26.02.2016р. включно.

11.02.2016р. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №146 "Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ "БГ БАНК" та делегування повноважень ліквідатора". Зазначеним рішенням продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ "БГ БАНК" на два роки по 26.02.2018р.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Ухвали місцевого господарського суду оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення господарського суду лише у випадках, передбачених статтею 106 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Частина 4 ст. 9 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює, що участь юридичних осіб у виконавчому провадженні здійснюється їх керівниками чи органами, посадовими особами, які діють у межах повноважень, наданих їм законом, або через представників юридичної особи.

Відповідно визначень наведених у п. 17 ч. 2 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Згідно з ч. 1 та п. 8 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку; на виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом здійснює такі функції, як зокрема: здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Таким чином, доказами, наданими до матеріалів оскарження ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016р. у справі №904/117/15, у відповідності до чинного законодавства України підтверджено повноваження Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ "БГ БАНК" Новикової Марії Миколаївни на вчинення дій, пов'язаних з процедурою виведення з ринку цього неплатоспроможного банку, а відтак й на підписання апеляційної скарги, предметом оскарження якої є означена ухвала суду.

Щодо доводів апеляційної скарги Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ "БГ БАНК" Новикової М.М., яка представляє позивача, про відсутності у місцевого господарського суду правових підстав для вжиття заходів забезпечення скарги на дії державного виконавця, то в їх перевірці та наданні відповідної оцінки колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4-1 ГПК України, господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими для виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4-5 ГПК України, господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України.

За приписами ч. 1 ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Частина 1 ст. 116 ГПК України визначає, що виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Після набрання судовим рішенням законної сили наказ видається за заявою стягувачу чи прокурору, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, або надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом. Накази про стягнення судового збору надсилаються до державних податкових інспекцій.

Частина 1 ст. 121-1 ГПК України встановлює, що суд касаційної інстанції за заявою сторони чи прокурора або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення господарського суду до закінчення його перегляду в порядку касації.

Відповідно до роз'яснень, наданих господарським судам в постанові Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 12.10.2012р. №9:

- згідно з вимогами статті 121-1 ГПК зупиняти виконання судового рішення має право виключно суд касаційної інстанції. Тому суд апеляційної інстанції за будь-яких обставин не вправі зупиняти виконання судового рішення суду першої інстанції (п. 8 вказаної Постанови);

- у вирішенні питань, які виникають у розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби, до заяв учасників виконавчого провадження (заявників) мають застосовуватися положення ГПК, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема, статей 2, 18, 21, 22, 26, 29, 31, 41, 42, 62, пунктів 1 - 3, 5, 6, 9 частини першої статті 63, статті 64, розділів XI, XII, XII1 ГПК тощо (абзац 2 підпункту 9.9. пункту 9 вказаної Постанови);

- у розгляді скарг стягувача чи боржника на дії органу Державної виконавчої служби, пов'язані з арештом і вилученням майна та його оцінкою, господарський суд перевіряє відповідність цих дій приписам статей 57, 58 Закону України "Про виконавче провадження" (абзац 2 підпункту 9.10. пункту 9 вказаної Постанови).

Так, відповідно ч.ч. 1 і 2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про банки та банківську діяльність" (в редакції Закону№2631-IV від 02.06.2005 із змінами, внесеними згідно із Законами №3541-IV від 15.03.2006, №2677-VI від 04.11.2010) арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця або за рішенням суду.

У п. 1.5. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, встановлено, окрім іншого, що під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

З урахуванням наведених вище норм законодавства, колегія суддів приймає також до уваги заперечення заявника (апелянта), що постанова державного виконавця про арешт коштів боржника, прийнята в порядку ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", є документом у виконавчому провадженні, в якому закріплене рішення державного виконавця арештувати грошові кошти боржника і при цьому така постанова не є виконавчим документом та/або іншим документом, за яким здійснюється стягнення у безспірному порядку, в розумінні положень ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження".

Частиною 4 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, зокрема, що постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Згідно ч. 1 ст. 83 Закону України "Про виконавче провадження" контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішенням, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом (ч. 2 ст. 83 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ч. 7 ст. 87 Закону України "Про виконавче провадження" забороняється втручання інших державних або недержавних органів та їх посадових осіб у виконавче провадження, крім випадків, передбачених цим Законом. Виїмка документа виконавчого провадження здійснюється виключно за рішенням суду. При проведенні виїмки оригіналу виконавчого документа чи виконавчого провадження суд в своєму рішенні зазначає про зупинення виконавчого провадження.

Також ч. 1 ст. 121-2 ГПК України встановлює, що скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

За своєю формою розгляд господарським судом скарг на дії державного виконавця в порядку ст. 121-2 ГПК України, не є позовним провадженням, а тому чинними нормами ГПК не передбачено вжиття господарським судом будь-якого застосування заходів забезпечення скарги, аналогічно із нормами ст. ст. 66, 67 ГПК України.

Відтак в матеріалах оскарження означеної ухвали господарського суду знайшли підтвердження доводи заявника (апелянта) про те, що оскільки господарським процесуальним законодавством передбачено вжиття судом заходів виключно для забезпечення позову та не передбачено вжиття заходів для забезпечення скарги на дії державного виконавця, то має місце неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права.

Щодо наведеного місцевим господарським судом в оскарженій ухвалі вмотивування адекватності застосованого ним заходу до забезпечення скарги, яке пов'язане з тим, що невжиття заходів забезпечення скарги на дії державного виконавця може призвести до незворотних наслідків фінансового становища відповідача, то на переконання колегії суддів, ці обставини не потребують окремої оцінки судом апеляційної інстанції через їх недоречність з огляду на відсутність у суду законних підстав для вжиття таких заходів під час розгляду скарги на дії державного виконавця, у зв'язку із чим наведені заявником (апелянтом) доводи на їх спростування також не розглядаються судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення (ч. 2 ст. 104 ГПК України).

Оскільки із зазначених вище обставин судом апеляційної інстанції встановлено, що вжиті місцевим господарським судом заходи забезпечення скарги ґрунтуються на нормах ГПК України, які не підлягають застосуванню у даному випадку, а відтак має місце порушення норм процесуального права, яке призвело до прийняття неправильного рішення, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування оскарженої ухвали повністю.

Стаття 103 ГПК України визначає повноваження апеляційної інстанції, згідно з якими апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 106 ГПК України, окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду, зокрема: про забезпечення позову, скасування забезпечення позову.

Відповідно до роз'яснень, наданих в абзацах 6 та 7 пункту 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011р. "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України", повноваження апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції вичерпно визначено статтею 103 ГПК, яка не передбачає можливості передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Таке право надано апеляційній інстанції лише у разі скасування ухвал, зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК. Отже, якщо у процесі перегляду справи апеляційним господарським судом буде встановлено, що суд першої інстанції, приймаючи процесуальний акт, неправомірно відмовив у задоволенні частини позовних вимог, або припинив провадження чи залишив без розгляду позов у певній частині, або ж не розглянув одну чи кілька заявлених вимог, у тому числі в зв'язку з неправомірною відмовою в прийнятті зустрічної позовної заяви тощо, суд апеляційної інстанції повинен самостійно усунути відповідне порушення. Він не вправі передавати справу на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Отже, у зв'язку із наведеним вище висновком щодо наявності підстав для скасування означеної ухвали, у суду апеляційної інстанції також наявні повноваження для прийняття нового рішення. Тому скаргу ПАТ "БГ БАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БГ БАНК" Новікової Марії Миколаївни слід задовольнити, а саме скасувати означену ухвалу та прийняти нове рішенні: у задоволенні заяви Державного підприємства "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" про забезпечення скарги на дії державного виконавця (в порядку ст.ст. 66, 67 ГПК України) - відмовити.

Зважаючи на задоволення апеляційної скарги, судові витрати, понесені заявником (апелянтом) у зв'язку з апеляційним оскарженням, згідно ст. ст. 49 і п. 10. ч. 2 ст. 105 ГПК України, покладаються на відповідача та підлягають відшкодуванню за його рахунок.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 2 ч.1 ст. 103, п. 4 ч.1 і ч.2 ст. 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "БГ БАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "БГ БАНК" Новікової Марії Миколаївни - задовольнити.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016р. у справі №904/117/15 - скасувати.

Прийняти нове рішення:

У задоволенні заяви Державного підприємства "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" про забезпечення скарги на дії державного виконавця (в порядку ст.ст. 66, 67 ГПК України) - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства "Дніпропетровський науково-виробничий комплекс "Електровозобудування" на користь Публічного акціонерного товариства "БГ БАНК" суму 1378 грн. 00 коп. витрат на судовий збір.

Доручити господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя О.В. Березкіна

Суддя О.Г. Іванов