ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.09.16р. Справа № 904/5702/16

За позовом Комунального підприємства "Кривбасводоканал" (м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області)

до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Рязанова 11" (м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області)

про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з централізованого постачання питної води і водовідведення № 521 від 09.10.2013 у загальному розмірі 209 291 грн. 69 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - юрисконсульт (довіреність № 36 від 22.04.2016);

від відповідача: ОСОБА_2 - керівник (виписка з Єдиного державного реєстру

юридичних осіб серія ААБ № 057508 від 05.10.2010);

ОСОБА_3 - бухгалтер (довіреність від 29.07.2016)

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Кривбасводоканал" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Рязанова 11" (далі - відповідач) заборгованість за договором про надання послуг з централізованого постачання питної води і водовідведення № 521 від 09.10.2013 у загальному розмірі 209 291 грн. 69 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 160 492 грн. 85 коп. - основного боргу;

- 18 811 грн. 79 коп. - пеня;

- 26 751 грн. 97 коп. - інфляційні втрати;

- 3 235 грн. 08 коп. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором про надання послуг з централізованого постачання питної води і водовідведення № 521 від 09.10.2013 в частині повної та своєчасної оплати наданих позивачем в період з січня 2014 року по квітень 2016 року послуг та, відповідно, наявністю боргу у сумі 160 492 грн. 85 коп. За прострочення виконання зобов'язання на підставі пункту 5.5. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 21.05.2015 по 04.05.2016 в сумі 18 811 грн. 79 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з січня 2014 року по лютий 2016 року у сумі 26 751 грн. 97 коп. та 3% річних за період прострочення з 21.02.2014 по 04.05.2016 у сумі 3 235 грн. 08 коп.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12.07.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 01.08.2016.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.суду 47250/16 від 27.07.2016), в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що договір про надання послуг з централізованого постачання питної води і водовідведення № 521 від 09.10.2013 укладений з боку відповідача без достатніх на те повноважень, оскільки Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Рязанова 11" відповідно до протоколу № 3 загальних зборів від 21.11.2010 не було надано згоду на його укладення.

Від позивача електронною поштою надійшло клопотання (вх.суду 47908/16 від 01.08.2016), в якому він просить суд відкласти розгляд справи, у зв'язку із неможливість з'явлення його представника у судове засідання через поломку автобуса, в якому їхав представник.

У судове засідання 01.08.2016 з'явилися представники відповідача, представник позивача у судове засідання не з'явився, при цьому судом було враховано наявність клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, яке було задоволено судом.

Враховуючи викладене, ухвалою суду від 01.08.2016 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 17.08.2016.

Від позивача надійшли пояснення на заперечення відповідача (вх.суду 51144/16 від 15.08.2016), в яких він зазначає, що відповідач ухиляється від отримання рахунків на оплату спожитої в спірний період води та не оплачує вартість відповідних послуг, у зв'язку з чим з січня 2014 року у відповідача накопичується заборгованість перед позивачем. Крім того, позивач вказує на те, що відповідно до норм Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, споживач зобов'язаний оплачувати надані позивачем послуги не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, незалежно від факту отримання рахунку на їх оплату від позивача.

Від позивача надійшло клопотання (вх.суду 51853/16 від 17.08.2016), в якому він просить суд долучити до матеріалів справи докази направлення рахунків на адресу відповідача.

Від позивача надійшло клопотання (вх.суду 51855/16 від 17.08.2016), в якому він просить суд продовжити строк вирішення спору на 15 днів. Представник відповідача проти задоволення вказаного клопотання не заперечував, про що зазначив на самому клопотанні.

Ухвалою суду від 17.08.2016 клопотання позивача задоволено та продовжено строк вирішення спору на 15 днів, терміном по 27.09.2016 включно.

У судове засідання 17.08.2016 з'явилися представники позивача та відповідача.

Представником позивача у судовому засіданні 17.08.2016 було викладено зміст позовних вимог, наведено доводи в їх обґрунтування.

Представник відповідача у судовому засіданні 17.08.2016 проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву.

Судом було зауважено, що для правильного вирішення спору існує необхідність у витребуванні у сторін додаткових доказів.

У зв'язку з викладеним, ухвалою суду від 17.08.2016 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 15.09.2016.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.суду 55622/16 від 08.09.2016), в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючи на те, що відповідно до статті 4 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" до повноважень вказаного об'єднання не віднесено укладання договорів, зокрема, на водопостачання та водовідведення, а також повноваження бути споживачем відповідних послуг. Крім того, відповідач посилається на те, що позивачем неправомірно здійснювалося нарахування у спірний період плати за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення, виходячи із установлених нормативів (норм) споживання, оскільки 128 квартир мають квартирні лічильники, а справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показників законодавчо заборонено. Так, у відзиві на позовну заяву відповідачем було наведено контррозрахунок, за результатами якого відповідач прийшов до висновку, що позивач неправомірно виставляв в спірний період рахунку на завищені суми та на оплату такого обсягу послуг, який не було надано фактично. Так, відповідач здійснює розрахунок спожитих в спірний період послуг з водопостачання та водовідведення, виходячи із показників засобів обліку, які встановлені в квартирах будинку та вважає обґрунтованою заборгованість, яка утворилась саме з урахуванням вказаних показників.

Від позивача електронною поштою надійшло клопотання (вх.суду 57012/16 від 15.09.2016), в якому він просить суд відкласти розгляд справи, у зв'язку із неможливість з'явлення його представника у судове засідання.

Вказане клопотання додатково надійшло до суду також і електронною поштою (вх.суду 57024/16 від 15.09.2016).

У судове засідання 15.09.2016 з'явилися представники відповідача, представник позивача у судове засідання не з'явився, при цьому судом було враховано наявність клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, яке було задоволено судом.

Враховуючи викладене, ухвалою суду від 15.09.2016 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 26.09.2016.

Вказане свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду, подання заперечень та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Від позивача надійшли пояснення на відзив відповідача (вх.суду 59106/16 від 26.09.2016), в яких він зазначає, що оскільки будинок відповідача не має будинкового засобу обліку холодної води та водовідведення, то позивач правомірно проводив нарахування плати за вказані послуги згідно із нормативами споживання.

У судове засідання 26.09.2016 з'явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 26.09.2016 представником позивача було викладено зміст письмових пояснень. У судовому засіданні представник позивач наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 26.09.2016 заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені ним у відзивах на позовну заяву.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі, а також представниками позивача та відповідача у судовому засіданні 26.09.2016 наголошено на тому, що ними долучені до матеріалів справи всі докази, необхідні для правильного вирішення спору.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представників позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Кривбасводоканал" засноване органом місцевого самоврядування - Криворізькою міською радою на основі майна, яке є власністю територіальної громади м. Кривого Рогу.

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 2 статті 2 Статуту комунального підприємства "Кривбасводоканал" основними напрямками діяльності підприємства є забезпечення потреб населення та інших споживачів послугами водопостачання, транспортування питної води споживачам по водопровідним мережам; забезпечення транспортування стічних вод по колекторам та каналізаційним мережам, їх очищення на очисних спорудах.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач комунальних послуг зобов'язаний укласти договір та оплачувати спожиті комунальні послуги.

Відповідно до статті 42 Водного кодексу України водокористувачами в Україні можуть бути підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи. Водокористувачі можуть бути первинними і вторинними. Вторинні водокористувачі (абоненти) - це ті, що не мають власних водозабірних споруд і отримують воду з водозабірних споруд первинних водокористувачів та скидають стічні води в їх системи на умовах, що встановлюються між ними.

Згідно з вимогами пунктом 2.1 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008, договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України "Про питну воду і питне водопостачання" та "Про житлово-комунальні послуги".

Так, 09.10.2013 між Комунальним підприємством "Кривбасводоканал" (далі - виробник, позивач) та Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Рязанова 11" (далі - споживач, відповідач) був укладений договір про надання послуг з централізованого постачання питної води і водовідведення № 521 (далі - договір, а.с.10-12 том 1), відповідно до умов якого виробник зобов'язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги централізованого питного водопостачання та водовідведення, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах договору згідно наданої заявки орієнтовно в обсязі 15 237,62 куб. м./рік, у тому числі:

- населення - 15 147 куб. м./рік;

- власні потреби - 90,62 куб. м./рік;

та водовідведення - 15 210,02 куб. м./рік, в тому числі по групам:

- населення - 15 147 куб. м./рік;

- власні потреби - 63,02 куб. м./рік. (пункт 1.1. договору).

Точки розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виробника до споживача, зазначені у актах розмежування балансової та експлуатаційної залежності, які є невід'ємною частиною договору - це місце підключення мереж будинку до мереж виробника (пункт 6.1. договору).

У пункті 9.1. договору сторони визначили, що договір діє в частині надання послуг водопостачання і водовідведення з моменту його підписання до 31.12.2016, а в частині здійснення розрахунків за наданні послуги - до повного погашення заборгованості. Керуючись статті 631 Цивільного кодексу України, сторони встановили, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду (пункт 9.2. договору).

Доказів визнання недійсним, зміни або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Отже, суд не приймає до уваги заперечення відповідача в частині того, що договір про надання послуг з централізованого постачання питної води і водовідведення № 521 від 09.10.2013 укладений з боку відповідача без достатніх на те повноважень, оскільки Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Рязанова 11" відповідно до протоколу № 3 загальних зборів від 21.11.2010 не було надано згоду на його укладення. Так, нормами статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Крім того, доказів визнання недійсним вказаного договору сторонами не надано, а отже, договір є обов'язковим до виконання обома сторонами.

У пункті 1.2 Правил № 190 надані визначення, зокрема, наступних термінів: виробник послуг централізованого водопостачання та водовідведення - суб'єкт господарювання, що виробляє або створює послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - виробник); вузол обліку - комплект засобів вимірювальної техніки, занесених до Державного реєстру вимірювальної техніки, що призначені для вимірювання і реєстрації результатів вимірювання та обладнання для влаштування вузла відповідно до вимог нормативних документів; замовник послуг з централізованого водопостачання та водовідведення - споживач або суб'єкт господарювання, який має намір здійснити будівництво (реконструкцію) об'єкта архітектури з наступним його приєднанням до систем централізованого питного водопостачання та водовідведення; межа балансової належності - лінія розподілу елементів систем водопостачання та водовідведення і споруд на них між власниками або користувачами.

Згідно з нормами статті 1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" централізоване водовідведення господарська діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об'єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов'язаних єдиним технологічним процесом.

У пунктах 1.2., 1.5 та 1.8. договору сторони визначили таке:

- зміни договірного об'єму питної води та водовідведення (зменшення, збільшення) проводяться згідно довідки споживача про кількість мешканців (в тому числі пільгова категорія населення), орендарів та інших, наявності засобів обліку, поливальну площу та об'єми на власні потреби, яку споживач подає один раз на квартал і яка є невід'ємною частиною договору (пункт 1.2. договору);

- питна вода подається виробником споживачу згідно показників засобів обліку. У разі відсутності на вводі до будинку приладів обліку, плата за послуги проводиться згідно з установленими нормативами (нормами) водоспоживання та водовідведення (при наявності), з розрахунку на кількість мешканців, на введення індивідуального підсобного господарства та на господарську діяльність. Показання будинкових засобів обліку знімаються виробником один раз на місяць у присутності представника споживача (пункт 1.5. договору);

-кількість стічних вод (водовідведення), що надходять до каналізації, визначається за кількістю води, що надходить з комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно з показанням засобів обліку, а при їх відсутності по нормам споживання (пункт 1.8. договору).

Отже, судом не приймається до уваги заперечення відповідача в частині неправомірності застосування позивачем під час нарахування плати за надані в спірний період послуги установлених нормативів (норм) водоспоживання та водовідведення, оскільки, як зазначає сам відповідач, прилади обліку встановлені у 128 квартирах будинку, однак засіб обліку на вводі до будинку, як це передбачено умовами договору, відсутній, а отже позивач правомірно здійснює нарахування вартості наданих послуг, виходячи із установлених нормативів (норм) водоспоживання та водовідведення, що було погоджено сторонами у пункті 1.5. договору.

В той же час, у розділі ІІ договору сторони визначили тарифи на послуги, а саме:

- оплата послуг здійснюється споживачем відповідно до тарифів, діючих на момент отримання послуг, затверджених органом, уповноваженим на те Законом України (пункт 2.1. договору);

- у випадку зміни тарифів, оплата послуг здійснюється споживачем по новим тарифам без змін інших умов договору. Зміна тарифів відбувається з моменту набуття чинності відповідного рішення (пункт 2.2. договору);

- тарифи на послуги водопостачання та водовідведення на день підписання договору затверджені постановою Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг від 10.02.2012 № 90, за 1 куб. м. без ПДВ: населення: вода питна - 0,83 грн., стоки - 1,07 грн.; Постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері комунальних послуг від 13.09.2013 № 139 за 1 куб. м. без ПДВ: власні потреби: вода питна - 3,74 грн., стоки - 4,24 грн. (пункт 2.3. договору);

- у випадку зміни тарифів на послуги, виробник повідомляє споживача, відповідно до чинного законодавства України, без додаткового узгодження розмірів і строків введення нових тарифів споживач здійснює оплату за надані послуги по новим тарифам без додаткового узгодження (пункт 2.4. договору).

Так, на виконання умов договору, позивачем у період з січня 2014 року по березень 2016 року були надані послуги з водопостачання та водовідведення на загальну суму 226 644 грн. 86 коп. З урахуванням вказаного, в період з січня 2014 року по березень 2016 року позивачем були виставлені рахунки на оплату вказаних послуг, окремо на водопостачання та водовідведення; копії вказаних рахунків наявні в матеріалах справи (а.с.14-60 том 1).

У розділі ІV договору сторони погодили взаємні права та обов'язки. Так, зокрема, споживач зобов'язаний своєчасно, в установлені договором строки, оплачувати послуги централізованого постачання питної води і водовідведення відповідно до встановлених тарифів та забезпечити збір платежів (пункт 4.2.3. договору).

Згідно з пунктом 3.9. Правил № 190 рахунки за воду і за скидання стічних вод до мережі водовідведення виписуються виробником споживачам.

Так, у розділі ІІІ договору сторони визначили умови щодо оплати наданих послуг, а саме:

- розрахунковим місяцем є календарний місяць, в якому здійснюється надання послуг за договором споживач здійснює розрахунки за надані послуги у грошовій формі протягом п'яти банківських днів після пред'явлення виробником платіжної вимоги, рахунку або квитанції. Можливі інші форми сплати отриманих послуг, які не суперечать діючому законодавству України (пункт 3.1. договору);

- при оформленні платіжного доручення або протоколу на проведення взаємозаліку, у графіку "Призначення платежу" споживач повинен вказати період за який проводиться оплата, номер, дату рахунку та договору. У разі відсутності у платіжному дорученні або протоколі цих даних, перерахована оплата зараховується виробником в рахунок попередньої оплати (пункт 3.2. договору).

Так, на підтвердження вручення/надсилання вказаних вище рахунків позивачем були долучені копії поштових документів (а.с.156-173 том 1).

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з частиною 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справив їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням вказаного, суд не приймає вказані вище докази у якості належних доказів направлення відповідачу рахунків за період з січня 2014 року по березень 2016 року на суму загальну суму 226 644 грн. 86 коп., оскільки:

- на підтвердження направлення окремих рахунків за спірний період позивач надав поштові квитанції з поштовими повідомленнями (без описів вкладення), з яких неможливо встановити, які саме документи були направлені у вказаних поштових відправленнях (а.с.156-161 том 1);

- на підтвердження направлення окремих рахунків за спірний період позивач надав поштові описи з поштовими повідомленнями, в яких отримувачем зазначено ОСОБА_4 та ОСББ "Косіора 7", а не Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Рязанова 11", яке є відповідачем у справі та споживачем за вказаним договором, та відповідно, якому необхідно було направляти вказані рахунки в силу вимог пункту 3.1. договору (а.с.162-173 том 1). Крім того, навіть надані позивачем описи вкладення до поштових відправлень, які адресовані не відповідачу по справі (споживачу за договором) в своєму переліку містять рахунки , акти та листи за іншими Об'єднаннями співвласників багатоквартирного будинку ("Косіора 7", "Олійникова 14", "Олійникова 15", "Галатова 14", "Рязанова 17", "Рязанова 15").

В той же час, в матеріалах справи міститься поштовий опис та поштове повідомлення, які підтверджують факт направлення рахунків за спірний період на адресу відповідача разом із позовною заявою (а.с.8 том 1, а.с.148 том 2), факт отримання вказаних рахунків разом із позовною заявою було також підтверджено представниками відповідача у судовому засіданні 26.09.2016.

На порушення умов, визначених у пункті 3.1. договору, відповідач у визначений в ньому термін рахунки у повному обсязі не оплатив, чим порушував свої зобов'язання за договором. Так, надані в спірний період послуги відповідач оплатив частково, в сумі 66 152 грн. 01 коп. (а.с.100-140 том 1).

Судом також було враховано, що відповідно до пункту 1.9. договору споживач, для узгодження акта про кількість отриманих послуг направляє свого представника для складання та підписання акту, у відділ водозбуту виробника не пізніше 25 числа кожного місяця (у лютому 23 числа). Якщо представник не прибув у встановлений термін, або відмовився від підписання порядку складає акт, який є підставою для оплати його споживачем, один примірник акта в триденний строк направляється споживачу.

З цього приводу у судових засіданнях представниками позивача та відповідача було наголошено на тому, що в спірний період відповідач відмовлявся підписувати акти, оскільки не погоджувався із тим, що позивач під час розрахунку вартості наданих послуг виходив із установлених нормативів (норм) споживання та не враховував покази приладів обліку, які були встановлені у квартирах будинку. Вказані доводи також є причиною не визнання позовних вимог позивача.

Проаналізувавши умови договору у їх системному зв'язку, а також норми законодавства, які регламентують порядок оплати послуг з водопостачання та водовідведення, суд приходить до висновку, що відсутністю актів, зазначених у пункті 1.9. договору, а також доказів їх направлення відповідачу (односторонніх) не звільняє відповідача від обов'язку оплачувати спожиті в спірний період послуги з водопостачання та водовідведення. Крім того, розділ договору, який визначає порядок оплати наданих послуг (розділ ІІІ) визначає обов'язок відповідача оплачувати надані послуги протягом п'яти банківських днів після пред'явлення виробником платіжної вимоги, рахунку або квитанції та не містить застережень щодо моменту чи факту складання актів, передбачених пунктом 1.9. договору.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов'язання за договором у повному обсязі не виконав, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем зі сплати наданих у період з січня 2014 року по березень 2016 року послуг в сумі 160 492 грн. 85 коп. (226 644,86 - 66 152,01).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача, підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до статей 12, 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги поділяються за: функціональним призначенням; порядком затвердження цін/тарифів.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до вимог статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач - це власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом;

виконавець - це суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги;

споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Статтею 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить також з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, відповідно до умов договору відповідач зобов'язався оплачувати вказані послуги протягом п'яти банківських днів після пред'явлення виробником платіжної вимоги, рахунку або квитанції.

Як встановлено судом, на виконання умов договору позивачем в період з січня 2014 року по березень 2016 року були надані послуги на загальну суму 226 644 грн. 86 коп., відповідач в свою чергу прийняв надані послуги, але не виконав належним чином свої зобов'язання щодо повної оплати послуг за вказаний період, чим порушив умови договору, норми чинного законодавства, та у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 160 492 грн. 85 коп.

При цьому, у відповідності до частин 1, 4 та 5 статті 18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акту-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред'явленої претензії. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред'явленої претензії.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у спірному періоді відповідач не звертався до позивача із вимогою зафіксувати порушення виконавцем умов спірного договору шляхом виклику представника виконавця для складання та підписання акту-претензії споживача. Доказів звернення споживача до суду для доведення факту ненадання йому житлово-комунальних послуг за умовами спірного договору відповідачем в матеріали справи не надано.

Викладене підтверджує, що позивачем зобов'язання виконувались у відповідності до умов договору та вимог чинного законодавства та надані послуги приймалися відповідачем без зауважень.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за можливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статті 33 та статті 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження погашення спірної заборгованості відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу за спірний період, шляхом надання належних доказів, не спростував.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та доведеними, у зв'язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобовязання повинні виконуватись належним чином та в установлені строки.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором у відповідача перед позивачем в сумі 160 492 грн. 85 коп. належним чином доведений, документально підтверджений, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 160 492 грн. 85 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 5.5. договору при несвоєчасній оплаті споживач зобов'язаний сплатити пеню, в розмірі 0,1% від суми платежу за кожний день прострочення, але не більш подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який сплачується пеня.

Крім цього, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, за прострочення виконання зобов'язання на підставі пункту 5.5. договору позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 21.05.2015 по 04.05.2016 в сумі 18 811 грн. 79 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з січня 2014 року по лютий 2016 року у сумі 26 751 грн. 97 коп. та 3% річних за період прострочення з 21.02.2014 по 04.05.2016 у сумі 3 235 грн. 08 коп.

Як було зазначено вище, суд не прийняв надані позивачем поштові документи у якості належних доказів направлення відповідачу рахунків за період з січня 2014 року по березень 2016 року на суму загальну суму 226 644 грн. 86 коп., оскільки:

- на підтвердження направлення окремих рахунків за спірний період позивач надав поштові квитанції з поштовими повідомленнями (без описів вкладення), з яких неможливо встановити, які саме документи були направлені у вказаних поштових відправленнях (а.с.156-161 том 1);

- на підтвердження направлення окремих рахунків за спірний період позивач надав поштові описи з поштовими повідомленнями, в яких отримувачем зазначено ОСОБА_4 та ОСББ "Косіора 7", а не Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Рязанова 11", яке є відповідачем у справі та споживачем за вказаним договором, та відповідно, якому необхідно було направляти вказані рахунки в силу вимог пункту 3.1. договору (а.с.162-173 том 1). Крім того, навіть надані позивачем описи вкладення до поштових відправлень, які адресовані не відповідачу по справі (споживачу за договором) в своєму переліку містять рахунки , акти та листи за іншими Об'єднаннями співвласників багатоквартирного будинку ("Косіора 7", "Олійникова 14", "Олійникова 15", "Галатова 14", "Рязанова 17", "Рязанова 15").

В той же час, в матеріалах справи міститься поштовий опис та поштове повідомлення, які підтверджують факт направлення рахунків за спірний період на юридичну адресу відповідача разом із позовною заявою (а.с.8 том 1, а.с.148 том 2), факт отримання вказаних рахунків разом із позовною заявою було також підтверджено представниками відповідача у судовому засіданні 26.09.2016.

Так, відповідно до вказаних поштових документів, позивачем відповідні рахунки на адресу відповідача були направлені лише 30.05.2016, належних доказів направлення рахунків за період з січня 2014 року по березень 2016 року на суму загальну суму 226 644 грн. 86 коп. раніше до матеріалів справи не долучено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в період, за який позивачем заявлені до стягнення пеня, інфляційні втрати та 3% річних (з 21.05.2015 по 04.05.2016) прострочення з оплати наданих в період з січня 2014 року по березень 2016 року послуг з водопостачання та водовідведення відсутнє, а отже, вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за період з 21.05.2015 по 04.05.2016 задоволенню не підлягають та у їх стягненні суд відмовляє.

Отже, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат по справі суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", з урахуванням норм частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становила 1 378 грн. 00 коп.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1 378 грн. 00 коп.) та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат (206 700 грн. 00 коп.).

Ціна позову становить 209 291 грн. 69 коп., отже, сума судового збору за подання даного позову мала складати 3 139 грн. 38 коп. (1,5 відсотка ціни позову).

В той же час, відповідно до платіжного доручення № 3891 від 20.05.2016 позивачем було сплачено 3 141 грн. 53 коп. судового збору.

При цьому, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне в порядку визначеному частиною 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" повернути позивачу суму надмірно сплаченого ним судового збору у розмірі 2 грн. 15 коп. (3 141,53 - 3 139,38).

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір відповідно до приписів статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 43, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Рязанова 11" (50050, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Рязанова, будинок 11; ідентифікаційний код 37215367) на користь Комунального підприємства "Кривбасводоканал" (50027, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Єсеніна, будинок 6-А; ідентифікаційний код 03341316) 160 492 грн. 85 коп. - основного боргу, 2 407 грн. 39 коп. - частину витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

В порядку, передбаченому частиною 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", повернути з Державного бюджету України на користь Комунального підприємства "Кривбасводоканал" (50027, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Єсеніна, будинок 6-А; ідентифікаційний код 03341316) надмірно сплачений судовий збір у сумі 2 грн. 15 коп., перерахований згідно з платіжним дорученням № 3891 від 20.05.2016, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя ОСОБА_5