ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2016р. Справа№ 914/1906/16

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Трускавецького В.П., при секретарі судового засідання Краєвському І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

За позовом: Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ,
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз Збут", м. Львів,
про: стягнення 2.521.228,00 грн. (з яких, 1.885.701,16 грн. основний борг, 292.147,42 грн. пеня, 314.891,45 грн. 7 процентів штрафу, 20.485,51 грн. 3 проценти річних та 8.002,47 грн. інфляційні втрати).
Представники:
позивача:ОСОБА_1 представник (довіреність від 28.12.2015 р.),
відповідача:ОСОБА_2 представник (довіреність від 04.04.2016 р.).
Присутнім представникам учасників судового процесу права і обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), розяснено. Заяв про відвід суду не поступало. Клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу учасниками судового процесу заявлено не було.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Укртрансгаз" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз Збут" про стягнення 2.521.228,00 грн. (з яких, 1.885.701,16 грн. основний борг, 292.147,42 грн. пеня, 314.891,45 грн. 7 процентів штрафу, 20.485,51 грн. 3 проценти річних та 8.002,47 грн. інфляційні втрати). Ухвалою від 22.07.2016 р. провадження у справі порушено, позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 03.08.2016 р. В судовому засіданні оголошувалась перерва з 03.08.2016 р., з 17.08.2016 р., з 15.09.2016 р. оголошувалась перерва на 17.08.2016 р., на 15.09.2016 р., на 28.09.2016 р. відповідно. Рух справи відображено в попередніх ухвалах суду.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач у порушення умов договору №/Н029 від 01.07.2015 р. не виконав своєчасно обовязку з оплати вартості послуг з транспортування природного газу. Зокрема, за період з березня по травень 2016 року виникла заборгованості у сумі 1.885.701,16 грн. Крім того, відповідачу нараховано 292.147,42 грн. пені, 8.002,47 грн. інфляційних втрат, 20.485,51 грн. три проценти річних, 314.891,45 грн. 7% штрафу.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, наведених у відзиві. Зокрема, зазначив щодо стягнення заборгованості, то у нього не настав обовязок з оплати вартості послуг з транспортування природного газу, оскільки позивачем не було скеровано йому претензії в порядку частини другої статті 530 Цивільного кодексу України. Зазначене стосується послуг за період з січня по травень 2016 р., які надані поза межами договору. Позивачем неправомірно нараховано штрафні санкції, оскільки сторонами підписано спільні протокольні рішення про організацію взаємних розрахунків, які змінили строки виконання зобовязань. Крім того, вказує на неправомірність нарахування 7% штрафу в порядку статті 231 Господарського кодексу України на грошові зобовязання.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників позивача та відповідача, суд встановив наступне.

Між публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" та товариством з обмеженою відповідальністю "Львівгаз Збут" укладено договір на транспортування природного газу магістральним трубопроводом №/Н029 від 01.07.2015 р. (надалі Договір). За цим договором газотранспортне підприємство (позивач у справі) зобовязується надати замовнику (відповідач у справі) послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення газорозподільних станцій, а замовник зобовязується сплатити за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовами цього договору.

Послуги по транспортуванню природного газу оформляються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами (надалі акт наданих послуг, пункт 3.1 Договору). Акт наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством (пункт 3.4 Договору).

На виконання умов Договору позивач надав, а відповідач прийняв послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами на загальну суму 10.392.387,10 грн., що підтверджується :

- актом наданих послуг у липні 2015 року від 31.07.2015 р. в обсязі 16.531,454 тис. м3 на суму 652.661,81 грн.;

- актом наданих послуг у серпні 2015 року від 31.08.2015 р. в обсязі 16.264,240 тис. м3 на суму 642.112,20 грн.;

- актом наданих послуг у вересні 2015 року від 30.09.2015 р. в обсязі 16.804,915 тис. м3 на суму 663.458,04 грн.;

- актом наданих послуг у жовтні 2015 року від 31.10.2015 р. в обсязі 51.163,724 тис. м3 на суму 276.284,11 грн.;

- актом наданих послуг у листопаді 2015 року від 30.11.2015 р. в обсязі 72.877,626 тис. м3 на суму 393.539,18 грн.;

- актом наданих послуг у грудні 2015 року від 31.12.2015 р. в обсязі 95.241,429 м3 на суму 514.303,72 грн.;

- актом наданих послуг у січні 2016 року від 31.01.2016 р. в обсязі 154.574,961 м3 на суму 2.967.839,26 грн.;

- актом наданих послуг у лютому 2016 року від 29.02.2016 р. в обсязі 97.467,345 м3 на суму 1.871.373,02 грн.;

- актом наданих послуг у березні 2016 року від 31.03.2016 р. в обсязі 95.038,576 м3 на суму 1.824.740,66 грн.;

- актом наданих послуг у квітні 2016 року від 30.04.2016 р. в обсязі 44.078,464 м3 на суму 359.680,27 грн.;

- актом наданих послуг у травні 2016 року від 31.05.2016 р. в обсязі 27.744,464 м3 на суму 226.394,83 грн.

Позивач вказує на те, що за вказаними актами заборгованість з оплати послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами за умовами Договору становить 1.885.701,16 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем заборгованість у сумі 84.179,00 грн. оплачена шляхом зарахування коштів із розподільчого рахунку. При цьому, з них 47.725,32 грн. оплачено після порушення провадження у справі (22.07.2016 р.).

Між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області, Департаментом фінансів Львівської облдержадміністрації, товариством з обмеженою відповідальністю "Львівгаз Збут", публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ №1622/у від 24.05.2016 р. про організацію взаєморозрахунків (надалі Спільне протокольне рішення).

Предметом Спільного протокольного рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (п. 1). Положенням п. 2.5 Спільного протокольного рішення сторонами погоджено, що відповідач перераховує позивачу кошти в сумі 473.934,00 грн., у тому чисті податок на додану вартість 78.989,00 грн., за квітень 2016 року, згідно з договором від 01.07.2015 р. №/Н029.

За змістом параграфу 4 Спільного протокольного рішення сторони несуть відповідальність за недотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. №20 та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України, НАК "Нафтогаз України" та Державного казначейства України від 03.02.2009 р. №55/57/43, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15.04.2009 р. за №342-16358 і невиконання своїх зобовязань за цим Спільним протокольним рішенням 1 відповідно до чинного законодавства України.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, а саме: платіжне дорученням №16 від 26.05.2016 р. та банківську виписку від 27.05.2016 р., суд приходить до висновку, що відповідач погасив заборгованість за транспортування природного газ за договором від 01.07.2015 р. №/Н029 у сумі 473.934,00 грн.

Крім того, відповідачем додано до матеріалів справи Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписане та скріплене печатками Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, Департаменту фінансів Львівської облдержадміністрації, товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут", публічного акціонерного товариства "Львівгаз", публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз". Згідно з цими рішеннями відповідач перераховує позивачу кошти в сумі 958.500,00 грн., у тому чисті податок на додану вартість 159.750,00 грн., за травень 2016 року, згідно з договором від 01.07.2015 р. №/Н029.

Згідно із зведеним реєстром актів звірки бюджетної заборгованості станом на 01.09.2016 р. обсяг субсидій з державного бюджету всього по ТзОВ "Львівгаз збут" становить 592.117.551,30 грн.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Як установлено судом, між сторонами у справі на підставі укладених договорів виникли взаємні права та обовязки (зобовязання) з приводу постачання природного газу.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення передбачено частиною 1 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України: субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору, за змістом якого позивач взяв на себе зобов'язання надати послуги з транспортування природного газу, а відповідач взяв на себе обов'язок сплатити за надані послуги з транспортування природного газу.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивач надав послуги з транспортування газу протягом липня 2015 року травня 2016 року, а відповідач прийняв надані послуги на загальну суму 10.392.387,10 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, долученими до матеріалів справи. Позивач вказує на те, що зобовязання відповідача із оплати вартості наданих послуг виконані частково, тому позивач просить стягнути борг за березень-травень 2016 року у сумі 1.885.701,16 грн.

Матеріалами справи підтверджується виконання відповідачем зобовязання із оплати вартості послуг з транспортування природного газу шляхом погашення боргу за умовами Спільних протокольних рішень.

Позивач, керуючись умовами п.7.3. Договору та положеннями ст. 625 ЦК України, у звязку із порушенням покупцем умов п.5.5 цього договору, нарахував відповідачу пеню, яка згідно поданого ним розрахунку становить 292.147,42 грн. пені, 8.002,47 грн. інфляційних втрат, 20.485,51 грн. три проценти річних.

Як вбачається з матеріалів справи, позов обгрунтований простроченням відповідачем строків оплати вартості наданих послуг з транспортування природного газу за Договором.

Проте, судом встановлено, що між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області, Департаментом фінансів Львівської облдержадміністрації, товариством з обмеженою відповідальністю "Львівгаз Збут", публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" укладено Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ щодо виконання зобовязань за Договором.

Відповідно до положень статті 7 Господарського кодексу України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно з статтею 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз". Наведене регулювання визначено постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (надалі Порядок).

Аналіз наведеного Порядку вказує на те, що держава взяла на себе бюджетне зобовязання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Відповідно до положень статті 1 та 3 Бюджетного кодексу України бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов'язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження; бюджетне зобов'язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому. Бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (частина перша статті 102 Бюджетного кодексу України). Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. №256, надалі Порядок №256) визначає механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати.

Фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення). Інформація про фактично нараховані за звітний період суми подається як в цілому, так і за розрахунками, не проведеними згідно з Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. N 20 (пункти 2, 5 Порядку №256).

Згідно з пунктом 8 Порядку №256 отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу.

Суми субвенцій, не використані головним розпорядником коштів за призначенням протягом бюджетного року, перераховуються органами Державної казначейської служби до державного бюджету в останній робочий день бюджетного року (пункт 12 Порядку №256).

Пунктом 7 Порядку визначено, що розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

Аналіз наведених норм передбачає адміністративно-правове регулювання відносин щодо механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема, на оплату природного газу.

Відповідно до положень частини другої статті 1 Цивільного кодексу України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Уклавши Спільні протокольні рішення та погодивши відповідне бюджетне фінансування (згідно із зведеним реєстром актів звірки бюджетної заборгованості станом на 01.09.2016 р.), сторони погодили проведення розрахунків за надані послуги транспортування природного газу за умовами Договору за рахунок бюджетного фінансування. Тобто, виконання зобовязань по оплаті заборгованості за надані послуги згідно з Договором повязаний з моментом перерахування територіальним органом казначейства грошових коштів з державного бюджету України.

Правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави, шляхом прийняття, зокрема, Закон України "Про житлово-комунальні послуги", Закону про державний бюджет на відповідний рік, нормами яких передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, та інших законодавчих актів, на виконання яких, у свою чергу, було прийнято підзаконні нормативні акти і, зокрема, Порядок. Відтак, грошові зобов'язання між сторонами Договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного).

З огляду на таке, оформлення та підписання документів, зокрема, таких як протоколи взаєморозрахунків, а в даному випадку - спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, слід вважати лише елементами оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету, процедурою реалізації права, дотримання якої є передумовою безпосереднього виділення коштів та фактичних розрахунків за рахунок бюджетних коштів. Дані документи є вторинними та похідними від факту надання відповідних пільг та субсидій певним категоріям юридичних та фізичних осіб, оскільки правовідносини, що регулюються нормами відповідного законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), виникають саме з моменту надання відповідних пільг та субсидій і з цього ж моменту виникає формальне право на отримання бюджетного відшкодування.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівгаз Збут" було позбавлене можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за послуги з транспортування природного газу, що в свою чергу свідчить про відсутність вини останнього у простроченні платежів та виключає можливість застосування в даному випадку санкцій, передбачених п.7.3 Договору, наслідків за порушення грошового зобов'язання, встановлених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, а також штрафних санкцій, передбачених ч.2 статті 231 Господарського кодексу України.

Суд також звертає увагу позивача, що аналіз норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, можливо за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу. Ураховуючи викладене, висновок позивача про те, що положення абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України застосовуються до грошових зобов'язань, є помилковим. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 6 грудня 2010 року в справі N 3-4гс10, від 20 грудня 2010 року у справі N 3-41гс10, від 28 лютого 2011 року у справі N 3-11гс11, від 04.02.2014 р. у справі N 903/610/13, пункті 2.2 Постанови Пленум Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14.

З огляду на наведене, передчасним є звернення із позовом про стягнення заборгованості за умовами Договору в частині погоджених розрахунків, повязаних із бюджетним фінансуванням. Таким чином, позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають до задоволення.

При цьому, суд враховує здійснену відповідачем оплату у сумі 84.179,00 грн. боргу (з них: 47.725,32 після порушення провадження у справі та 36.453,68 грн. до порушення провадження у справі), про що свідчить документи, додані до матеріалів справи.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі. (п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Враховуючи наведене, у звязку з тим, що відповідачем частково сплачено основний борг у сумі 47.725,32 грн. після порушення провадження у справі, а позивачем не спростовано вказані обставини, суд вважає, що провадження у справі в частині стягнення 47.725,32 грн. боргу підлягає припиненню, у звязку з відсутністю предмета спору. В решті суд відмовляє у задоволенні вимог про стягнення 36.453,68 грн., оскільки вказаний предмет був відсутній на час порушення провадження у справі.

Відповідно до статей 33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 43 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем не обгрунтовано доводів позовної заяви, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України в резолютивній частині рішення вказується про розподіл судових витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Статтею 7 Закону передбачено підстави повернення судового збору, перелік яких є вичерпним. У їх числі зазначено закриття (припинення) провадження (стаття 80 ГПК), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Враховуючи спосіб формулювання даного положення, поняття закриття та припинення слід вважати тотожними. У разі припинення провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову, коли таку відмову прийнято господарським судом (пункт 4 частини першої статті 80 ГПК), сплачені суми судового збору не повертаються (пункт 5.1. постанови Пленуму Вищого Господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 р. №7, із змінами та доповненнями).

Позивачем за подання позову сплачено 37.818,42 грн. Ціну позову визначено у сумі 2.521.228,00 грн. Оскільки провадження у справі щодо стягнення 47.725,32 грн. підлягає припиненню, тому до сплати підлягав судовий збір у сумі 37.102,54 грн. Таким чином, сума судового збору у розмірі 715,88 грн. підлягає поверненню позивачу за його відповідним клопотанням.

Судові витрати на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України залишаються за позивачем.

Враховуючи наведене, статей 80, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Припинити провадження в частині стягнення 47.725,32 грн.

2. В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.10.2016 року.

Суддя Трускавецький В.П.