КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2016 р. Справа№ 910/11574/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

за участю представників:

позивача: Голік О.В., довіреність № 65 від 18.02.2016,

відповідача: Мальчик Т.Ю., довіреність № 01-25 від 17.05.2016.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Переяслав-Хмельницького районного споживчого товариства

на рішення Господарського суду м. Києва

від 11.08.2016

у справі № 910/11574/16 ( суддя Стасюк С.В.)

за позовом Переяслав-Хмельницького районного споживчого товариства

до Київської обласної спілки споживчих товариств

про визнання частково недійсним статуту

ВСТАНОВИВ:

Переяслав-Хмельницьке районне споживче товариство звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської обласної спілки споживчих товариств про визнання частково недійсним статуту.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.08.2016 у справі №910/11574/16 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2016 у справі №910/11574/16.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на те, що п. п. 1.3, 1.4 Статуту Переяслав-Хмельницького районного споживчого товариства, затвердженого рішенням загальних зборів, оформлених протоколом № 1 від 08.04.1999 (зареєстрованого 21.04.1999) є недійсними і такими, що прийняті з порушенням норм чинного законодавства, яке регулює діяльність споживчої кооперації. Позивач зазначає, що питання щодо входження Переяслав-Хмельницького районного споживчого товариства до Київської облспоживспілки загальними зборами позивача не приймалося. Крім того, лише після входження до спілки, членом якої стає споживче товариство, останнє може делегувати спілкам частину повноважень та виконання окремих функцій.

Відповідач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2016 у справі №910/11574/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню. При цьому судова колегія бере до уваги наступне.

Відповідно до статуту Переслав-Хмельницького районного споживчого товариства (пункт 1.3 Статуту) затвердженого рішенням загальних зборів, оформлених протоколом № 1 від 08.04.1999, зареєстрованого 21.04.1999 (далі - Статут) райСТ на добровільних засадах входить до складу Київської обласної спілки споживчих товариств та має право вільного виходу з неї за рішенням зборів уповноважених райСТ, при обов'язковій участі повноважного представника облспоживспілки. При цьому згідно пункту 1.4 Статуту райСТ делегує Київській облспоживспілці, членом якої воно є, частину своїх повноважень та виконання окремих функцій.

Згідно з пунктами 5.1., 5.2. Статуту управління товариством здійснюють загальні збори членів товариства та правління товариства. Вищим органом управління товариства являються загальні збори товариства, які проводяться у формі дільничних зборів пайовиків.

Позивач стверджує, що пункти 1.3., 1.4. Статуту Переяслав-Хмельницького районного споживчого товариства є недійсними і такими, що прийняті з порушенням норм чинного законодавства, яке регулює діяльність споживчої кооперації. Позивач зазначає, що питання щодо входження Переяслав-Хмельницького районного споживчого товариства до Київської облспоживспілки загальними зборами позивача не приймалося. Крім того, лише після входження до спілки, членом якої стає споживче товариство, останнє може делегувати спілкам частину повноважень та виконання окремих функцій.

Відповідач заперечував проти позову посилаючись на те, що оскаржувана редакція Статуту позивача, в тому числі пункти 1.3., 1.4. затверджені органом управління, який передбачено законодавством і Статутом. Крім того, відповідач просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності до вимог позивача.

Відповідно до частини 1 статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про споживчу кооперацію" визначено, що первинною ланкою споживчої кооперації є споживче товариство - самостійна, демократична організація громадян, які на основі добровільності членства і взаємодопомоги за місцем проживання або роботи об'єднуються для спільного господарювання з метою поліпшення свого економічного і соціального стану.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про споживчу кооперацію" вищим органом управління споживчого товариства є загальні збори його членів, які приймають статут, визначають розміри вступного і обов'язкового пайового внеску, обирають керівні та контрольні органи товариства, а також вирішують інші питання, пов'язані з його діяльністю.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про споживчу кооперацію" споживчі товариства можуть на добровільних засадах об'єднуватися у місцеві спілки, Центральну спілку споживчих товариств, і мають право вільного виходу з них. Взаємовідносини між споживчими товариствами та їх спілками будуються на договірних засадах. При цьому товариства можуть делегувати спілкам частину своїх повноважень та виконання окремих функцій.

Відповідно до пунктів 13, 14 постанови пленуму Верховного суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів", відповідно до вимог статей 88, 143, 154 ЦК, статей 57, 82 ГК, статей 4, 37, 51, 65, 67, 76 Закону "Про господарські товариства", статей 27, 30 Закону про державну реєстрацію, суди вправі визнати недійсними установчі документи товариства за одночасної наявності таких умов: на момент розгляду справи установчі документи не відповідають вимогам законодавства; порушення, допущені при прийнятті та затвердженні установчих документів, не можуть бути усунені; відповідні положення установчих документів порушують права чи охоронювані законом інтереси позивача. При вирішенні спорів про визнання установчих документів господарського товариства недійсними господарським судам необхідно розмежовувати правову природу статуту та установчого (засновницького) договору товариства. Статут юридичної особи за змістом частини другої статті 20 ГК є актом, який визначає правовий статус юридичної особи, оскільки він містить норми, обов'язкові для учасників товариства, його посадових осіб та інших працівників, а також визначає порядок затвердження та внесення змін до статуту. Підставами для визнання акта, в тому числі статуту, недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт, а також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Вимоги про визнання недійсними установчих документів, як правило, розглядаються господарським судом у справах, у яких вирішуються спори про визнання недійсними (про скасування) рішень загальних зборів учасників (акціонерів) господарського товариства, якими ці установчі документи затверджувались (вносились зміни до установчих документів), а отже є похідними вимогами від вимог про визнання недійсними рішень загальних зборів про затвердження змін до установчих документів (нових редакцій статуту господарського товариства) (довідка Вищого господарського суду України за результатами узагальнення судової практики вирішення спорів про корпоративне управління та реалізацію корпоративних прав від 01.02.2014).

Згідно з пунктом 5.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" № 4 від 25.02.2016 під час вирішення корпоративних спорів про визнання недійсними установчих документів господарські суди повинні виходити з того, що затвердження установчого документа є необхідною дією у процесі створення юридичної особи. Тому під час визначення підстав для визнання установчих документів недійсними господарським судам слід керуватися пунктом 2 частини першої статті 110 ЦК України. З урахуванням положень цієї норми підставами для прийняття рішення про визнання недійсними установчих документів є порушення закону, які не можуть бути усунуті. Такою підставою може бути відсутність в установчих документах тих відомостей, які згідно із законом повинні обов'язково в них міститися, зокрема, визначені статтями 88, 120, 134, 143, 151, 154 ЦК України, статтями 57, 82 ГК України, статтями 4, 51, 65, 67, 76 Закону України "Про господарські товариства", статтею 13 Закону України "Про акціонерні товариства"

Відповідно до пункту 5.7. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" № 4 від 25.02.2016 відповідачем у справі про визнання недійсним статуту, його частини або змін до нього є господарське товариство, а не його учасники.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Київська обласна спілка споживчих товариств не є належним відповідачем у вирішенні даного спору.

Слід зазначити, що якщо позивач вважає, що пункти 1.3., 1.4. його Статуту не відповідають вимогам чинного законодавства, він не позбавлений права внести відповідні зміні до нього.

Крім того, позивачем не доведено, а судом не встановлено яким чином саме відповідачем порушуються його права та охоронювані законом інтереси.

Стосовно поданого відповідачем клопотання про застування наслідків спливу позовної давності, слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Оскільки право позивача не є порушеним з боку відповідача, підстави для застосування позовної давності відсутні.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам вірну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2016 у справі №910/11574/16 відповідає фактичним обставинам справи, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п.1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Переяслав-Хмельницького районного споживчого товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2016 у справі № 910/11574/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2016 у справі № 910/11574/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/11574/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов