ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2016 р. Справа № 911/2616/16

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю ІНТЕРКОМ АГРО

до товариства з обмеженою відповідальністю Птахофабрика Київська

про стягнення 977234,00 грн.

секретар судового засідання (пом. судді): Мамчур А.О.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 30.06.2016 р.);

від відповідача: не зявився.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю ІНТЕРКОМ АГРО (далі ТОВ ІНТЕРКОМ АГРО, позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Птахофабрика Київська (далі ТОВ Птахофабрика Київська, відповідач) про стягнення 977234,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобовязань щодо здійснення своєчасного та повного розрахунку з позивачем за поставлений товар відповідно до договору постачання товару № ДП/53 від 12.10.2015 р., у звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 782509,00 грн. основного боргу, 148717,00 грн. пені, 10692,00 грн. 3% річних, 35316,00 грн. інфляційних втрат, а також 14658,51 грн. судового збору.

Розгляд справи відкладався.

19.09.2016 р. до господарського суду Київської області від відповідача було подано клопотання б/н від 19.09.2016 р. про долучення документів до матеріалів справи, зокрема, відзиву на позовну заяву б/н від 19.09.2016 р., за змістом якого відповідач зазначає, що позивач в порушення п. 2.6, п. 3.1 договору постачання товару від 12.10.2015 р. за № ДП/53, не надав відповідачу рахунок на оплату, якісне посвідчення та ветеринарне свідоцтво Ф-2, та посилається на п. 5.2 договору № ДП/53, згідно якого відповідач має право затримати оплату поставленого товару до моменту надання позивачем документів, зазначених у п. 2.6, п. 3.1 договору, та на вимоги ст. 253 Цивільного кодексу України, зазначаючи, що строк оплати за договором не настав. Таким чином, відповідач вважає заявлені позивачем позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій передчасними, а тому не визнає їх та просить суд відмовити у задоволенні позову в частині штрафних санкцій.

Також 19.09.2016 р. від представника відповідача було подано клопотання б/н від 19.09.2016 р. (вх. № 19123/16 від 19.09.2016 р.) про відкладення розгляду даної справи, мотивоване тим, що представник відповідача 19.09.2016 р. буде брати участь в іншому судовому засіданні у господарському суді Київської області у справі 911/2140/16.

У судовому засіданні 19.09.2016 р. представник позивача заперечувала як проти клопотання відповідача щодо відкладення розгляду даної справи, так і проти доводів відповідача, викладених у відзиві, зазначаючи про надання позивачем до видаткових накладних усіх необхідних документів, та наполягала на тому, що відповідачем не надано доказів звернення до позивача з претензією/вимогою щодо ненадання позивачем якихось супровідних документів, передбачених п. 2.6 чи п. 3.1 договору, необхідних для отримання відповідачем товару.

Слід зазначити, що згідно з приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Судом встановлено, що наявних у матеріалах справи доказів достатньо для вирішення спору у даному судовому засіданні.

Окрім того, судом враховано обмеження встановленими Господарським процесуальним кодексом України процесуальними строками терміну розгляду справи та приписи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обовязків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку, а обовязок здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. При цьому розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи та предмет спору.

Поряд з цим, стаття 28 ГПК України встановлює, що справу від імені підприємства можуть вести керівники підприємств та організацій, а також інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства.

Судом встановлено, що до клопотання про відкладення розгляду справи відповідачем не подано будь-яких доказів того, що ОСОБА_2 є єдиним можливим представником підприємства, за відсутності якого справа не може бути розглянута.

З урахуванням викладеного, підстави для задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи є відсутніми.

У судових засіданнях 29.08.2016 р. та 19.09.2016 р. представник позивача позовні вимоги підтримувала; відповідач у судові засідання представника не направив.

У судовому засіданні 19.09.2016 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

12.10.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю ІНТЕРКОМ АГРО (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Птахофабрика Київська (покупець) було укладено договір постачання товару № ДП/53, відповідно до п. 1.1 якого позивач зобов'язується протягом дії даного договору передавати у власність покупцю сировину для виробництва комбікормів, у кількості та асортименті згідно до підписаних сторонами специфікацій або видаткових накладних, які є невідємною частиною даного договору, а покупець зобовязується приймати цей товар та своєчасно здійснювати за нього сплату на умовах даного договору.

Згідно пункту 1.2 договору сторонами передбачено, що загальна вартість даного договору визначається відповідно до вартості товару, поставленого згідно з підписаними сторонами специфікаціями або видатковими накладними.

Відповідно до п. 2.4 договору, товар поставляється у кількості, що зазначається в підписаних сторонами специфікаціях або видаткових накладних.

Пунктом 2.7 договору передбачено, що датою постачання товару вважається дата, зазначена у відповідній видатковій (товарно-транспортній) накладній.

У відповідності до п. 4.1 договору розрахунки здійснюються покупцем за кожну партію товару, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 7 календарних днів з моменту постачання, якщо інше не визначено у підписаних сторонами специфікаціях.

Згідно з пунктом 5.4 договору, у випадку несвоєчасної оплати прийнятого товару, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Як слідує з матеріалів справи, протягом дії договору ТОВ ІНТЕРКОМ АГРО поставило ТОВ Птахофабрика Київська товар загальною вартістю 3516117,00 грн., що підтверджується видатковими накладними № РН-0000001 від 13.11.2015 р. на суму 433608,00 грн., № РН-0000002 від 03.12.2015 р. на суму 256896,00 грн., № РН-0000003 від 07.12.2015 р. на суму 276672,00 грн., № РН-0000004 від 17.12.2015 р. на суму 273790,00 грн., № РН-0000005 від 19.12.2015 р. на суму 272460,00 грн., № РН-0000006 від 24.12.2015 р. на суму 441936,00 грн., № РН-0000007 від 27.12.2015 р. на суму 245480,00 грн., № РН-0000008 від 29.12.2015 р. на суму 248710,00 грн., № РН-0000001 від 03.01.2016 р. на суму 271130,00 грн., № РН-0000002 від 06.01.2016 р. на суму 256690,00 грн., № РН-0000003 від 09.01.2016 р. на суму 268850,00 грн., № РН-0000004 від 13.01.2016 р. на суму 269895,00 грн., які підписані в двосторонньому порядку уповноваженими представниками позивача та відповідача та скріплені печатками юридичних осіб (копії долучено до матеріалів справи, оригінали оглянуто судом).

ТОВ Птахофабрика Київська частково розрахувалось за отриманий товар на загальну суму 2733608,00 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача, а саме - № 12519 від 13.11.2015 р. на суму 200000,00 грн., № 12533 від 17.11.2015 р. на суму 100000,00 грн., № 12878 від 01.12.2015 р. на суму 20000,00 грн., № 12849 від 01.12.2015 р. на суму 33608,00 грн., № 12933 від 03.12.2015 р. на суму 80000,00 грн., № 12963 від 04.12.2015 р. на суму 120000,00 грн., № 13014 від 08.12.2015 р. на суму 120000,00 грн., № 13237 від 16.12.2015 р. на суму 50000,00 грн., № 13240 від 17.12.2015 р. на суму 123000,00 грн., № 13320 від 18.12.2015 р. на суму 40000,00 грн., № 13315 від 18.12.2015 р. на суму 50000,00 грн., № 13256 від 18.12.2015 р. на суму 77000,00 грн., № 13340 від 21.12.2015 р. на суму 110000,00 грн., № 13412 від 23.12.2015 р. на суму 150000,00 грн., № 13437 від 25.12.2015 р. на суму 200000,00 грн., № 13525 від 25.12.2015 р. на суму 300000,00 грн., № 13601 від 30.12.2015 р. на суму 50000,00 грн., № 13610 від 30.12.2015 р. на суму 160000,00 грн., № 13612 від 05.01.2016 р. на суму 250000,00 грн., № 13653 від 06.01.2016 р. на суму 60000,00 грн., № 13654 від 06.01.2016 р. на суму 190000,00 грн., № 13683 від 12.01.2016 р. на суму 250000,00 грн.

Таким чином, сума боргу відповідача перед позивачем, згідно здійсненого останнім розрахунку суми заборгованості, становить 782509,00 грн.

Оскільки відповідач не розрахувався з позивачем у повному обсязі за договором № ДП/53 від 12.10.2015 р., останній і звернувся з даним позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.ст. 691, 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як слідує зі змісту відзиву, відповідач проти позову заперечує частково, вважаючи, що момент оплати за поставлений позивачем товар не настав, оскільки останній, в порушення п. 2.6, п. 3.1 договору постачання товару від 12.10.2015 р. № ДП/53, не надав відповідачу рахунок на оплату, якісне посвідчення та ветеринарне свідоцтво Ф-2. При цьому відповідач посилається на п. 5.2 договору № ДП/53, згідно якого покупець має право затримати оплату поставленого товару до моменту надання постачальником документів, зазначених у п. 2.6, п. 3.1 договору, та на ст. 253 Цивільного кодексу України.

Представник позивача у судовому засіданні 19.09.2016 р. проти доводів відповідача, викладених у відзиві, заперечувала, наголошуючи на наданні позивачем до видаткових накладних усіх необхідних документів, та наполягала на незверненні відповідача до позивача з претензією/вимогою щодо ненадання останнім якихось супровідних документів, передбачених п. 2.6 чи п. 3.1 договору, необхідних для отримання відповідачем товару.

Слід зазначити, що згідно з умовами п. 2.6 договору для здійснення приймання товару постачальник надає покупцю на кожну партію товару наступні документи: рахунок на оплату; видаткову накладну; товарно-транспортну накладну; якісне посвідчення; ветеринарне свідоцтво Ф-2 (по вимозі покупця). У випадку ненадання свідоцтва по вимозі покупець має право відмовитись від даної партії товару; інші документи, за домовленістю сторін. Постачальник на протязі 15 календарних з моменту виникнення першої події (відвантаження товару або отримання оплати) реєструє податкову накладну в ЄРПН та направляє покупцю в електронній формі.

Поряд з цим, за приписами п. 3.1 договору якість товару, що поставляється за даним договором, має відповідати ГОСТ, ДСТУ, діючим стандартам.

Як зазначалося вище, згідно з п. 4.1 договору розрахунки здійснюються покупцем за кожну партію товару, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 7 календарних днів з моменту постачання, якщо інше не визначено у підписаних сторонами Специфікаціях. Датою постачання товару вважається дата зазначена у відповідній видатковій (товарно-транспортній) накладній (пункт 2.7 договору).

Поряд з цим, згідно з п. 5.2 договору покупець має право затримати оплату поставленого товару до моменту надання постачальником документів, зазначених у п.п. 2.6, 3.1 даного договору.

Судом встановлено, що у даному випадку відсутність передбачених п. 2.6 та п. 3.1 договору документів відповідачем не доведено, оскільки до матеріалів справи не подано ані доказів звернення покупця до постачальника з претензією/вимогою щодо ненадання супровідних документів до видаткових накладних, передбачених п. 2.6 договору № ДП/53, ані будь-яких інших доказів на підтвердження такого ненадання.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Між тим, як зазначалося вище, відповідачем факту ненастання події, з якою повязано початок перебігу строку виконання зобов'язань з оплати товару, не доведено.

Поряд з цим, доказів погашення заборгованості за договором про постачання товару № ДП/53 від 12.10.2015 р. в сумі 782509,00 грн., проти розміру якої відповідач не заперечував, або контррозрахунку суми заборгованості відповідач суду не надав.

Отже, факт порушення відповідачем зобовязань судом встановлений та по суті відповідачем не спростований.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором постачання товару № ДП/53 від 12.10.2015 р., з урахуванням встановлення судом факту наявності заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 782509,00 грн., є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 148717,00 грн. пені, нарахованої відповідно до п. 5.4 договору.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як зазначалось вище, згідно з п. 5.4 договору, у випадку несвоєчасної оплати прийнятого товару, покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Слід зазначити, що відповідно до п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань від 17.12.2013 р. № 14 день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені.

Як встановлено судом, при нарахуванні пені за прострочення виконання грошових зобовязань позивач включає день фактичної сплати суми заборгованості в період часу, за який здійснюється стягнення пені, що суперечить п. 1.9 вказаної постанови.

Відповідно до пункту 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має зясовувати обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у звязку з порушенням грошового зобовязання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобовязання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Згідно з виконаним судом арифметичним розрахунком, здійсненим на суми заборгованості щодо кожної видаткової накладної, з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат, а також п. 5.4 договору та п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.2013 р. № 14, зазначених позивачем періодів нарахування пені, розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача, становить 114452,62 грн.:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
133608.0021.11.2015 - 30.11.20151022.0000 %0.121 %*1610.62
80000.0001.12.2015 - 02.12.2015222.0000 %0.121 %*192.88
16896.0011.12.2015 - 15.12.2015522.0000 %0.121 %*101.84
87074.0011.01.2016 - 11.01.2016122.0000 %0.120 %*104.68
93764.0014.01.2016 - 28.01.20161522.0000 %0.120 %*1690.83
93764.0029.01.2016 - 03.03.20163522.0000 %0.120 %*3945.26
93764.0004.03.2016 - 21.04.20164922.0000 %0.120 %*5523.37
93764.0022.04.2016 - 26.05.20163519.0000 %0.104 %*3407.27
93764.0027.05.2016 - 23.06.20162818.0000 %0.098 %*2582.35
268850.0017.01.2016 - 28.01.20161222.0000 %0.120 %*3878.49
268850.0029.01.2016 - 03.03.20163522.0000 %0.120 %*11312.27
268850.0004.03.2016 - 21.04.20164922.0000 %0.120 %*15837.17
268850.0022.04.2016 - 26.05.20163519.0000 %0.104 %*9769.69
268850.0027.05.2016 - 23.06.20162818.0000 %0.098 %*7404.39
269895.0021.01.2016 - 28.01.2016822.0000 %0.120 %*2595.71
269895.0029.01.2016 - 03.03.20163522.0000 %0.120 %*11356.24
269895.0004.03.2016 - 21.04.20164922.0000 %0.120 %*15898.73
269895.0022.04.2016 - 26.05.20163519.0000 %0.104 %*9807.66
269895.0027.05.2016 - 23.06.20162818.0000 %0.098 %*7433.17
За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню.

Окрім того, позовна заява містить вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З долученого до матеріалів справи розрахунку 3% річних вбачається, що розмір 3% річних було визначено у сумі 10692,00 грн.

Проте, згідно з виконаним судом арифметичним розрахунком з урахуванням визначених судом періодів прострочення заборгованості, про які йшлося вище, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 8337,38 грн.:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
133608.0021.11.2015 - 30.11.2015103 %109.81
80000.0001.12.2015 - 02.12.201523 %13.15
16896.0011.12.2015 - 15.12.201553 %6.94
87074.0011.01.2016 - 11.01.201613 %7.16
93764.0014.01.2016 - 23.06.20161623 %1248.47
268850.0017.01.2016 - 23.06.20161593 %3513.46
269895.0021.01.2016 - 23.06.20161553 %3438.39
За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних підлягає частковому задоволенню.

Розмір інфляційних втрат, визначений позивачем, становить 35316,00 грн.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції та відсотки річних, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

З урахуванням викладеного, згідно з арифметичним розрахунком, який зроблений судом, інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача в сумі 26257,38 грн.:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
21.11.2015 - 30.11..001.0000.00133608.00
01.12.2015 - 02.12.201580000.001.0000.0080000.00
11.12.2015 - 15.12.201516896.001.0000.0016896.00
11.01.2016 - 11.01.201687074.001.0000.0087074.00
14.01.2016 - 23.06.201693764.001.0494640.0598404.05
17.01.2016 - 23.06..001.04010787.70279637.70
21.01.2016 - 23.06..001.04010829.63280724.63
За таких обставин суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРКОМ АГРО».

Витрати зі сплати судового збору відповідно до статті 49 ГПК України покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Птахофабрика Київська (07413, Київська обл., Броварський р-н, с. Пухівка, вул. Радгоспна, код 05513187) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРКОМ АГРО» (08133, Київська обл., м. Вишневе, вул. Чорновола, 52, код 39749355) 782509 (сімсот вісімдесят дві тисячі пятсот девять) грн. 00 коп. основного боргу, 114452 (сто чотирнадцять тисяч чотириста пятдесят дві) грн. 62 коп. пені, 8337 (вісім тисяч триста тридцять сім) грн. 38 коп. 3% річних, 26257 (двадцять шість тисяч двісті пятдесят сім) грн. 38 коп. інфляційних втрат, 13973 (тринадцять тисяч девятсот сімдесят три) грн. 96 коп. судового збору.

3. У решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення підписане 23.09.2016 р.

Суддя В.М. Бабкіна