РІШЕННЯ

"06" вересня 2016 р.Справа № 921/394/16-г/10

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Півторака М.Є.

За участю секретаря судового засідання Цимбалюк І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

За позовом: фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_3

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_4

про стягнення боргу в сумі 16 689 грн.

За участю представників:

позивача: ОСОБА_1 - приватного підприємця, виписка з ЄДРЮОФОП серії НОМЕР_2.

відповідача: не прибув.

У судовому засіданні позивачу роз'яснено процесуальні права та обов'язки відповідно до статей 20, 22 Господарського процесуального кодексу України.

За відсутністю відповідного клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Суть справи: Позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1, м. Тернопіль звернулася до господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, жительки с. Нагірянка Чортківського району Тернопільської області про стягнення боргу в розмірі 16 689 грн., з яких: 14 835 грн. основного боргу та 1 854 грн пені; відшкодування судових витрат просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу, укладеного між сторонами 18 травня 2016 року, зокрема, дитячого одягу в асортименті, на виконання умов якого позивачем було поставлено товар на суму 14 835 грн.

В підтвердження викладеного надано: договір купівлі-продажу від 18.05.2016 року; накладні від 18.05.2016р.; претензію №01 від 25.01.2013 року; інші документи, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Ухвалою господарського суду від 11 липня 2016 року порушено провадження у справі №921/394/16-г/10 та призначено судове засідання за участю представників сторін о 14 год. 45 хвилин 02 серпня 2016 року.

Ухвала господарського суду від 11.07.2016 року про призначення судового засідання була направлена сторонам по справі рекомендованого кореспонденцією за адресами, вказаними у позовній заяві.

В порядку ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався в зв'язку з неявкою представника відповідача до 15 год. 40 хв. 16 серпня 2016 року та 14 год. 45 хв. 06 вересня 2016 року.

Позивач ФОП ОСОБА_1 підтримала в судових засіданнях позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач явки уповноваженого представника в судові засідання не забезпечив, відзиву на позов не надав, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в порядку ст. 64 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадськких формувань", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

У разі якщо ухвалу суду про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду (абз. 3 п.3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року, із змінами і доповненнями внесеними постановами пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року №3, від 17.10 2012 р. №10, від 16.01.2013 р. №2, від 16.01.2013 р. №3)

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи (п. 11 Інформаційного листа ВГС України від 15.03.2007р. № 01-8/123 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році», п. 23 Інформаційного листа ВГС України від 18.03.2008р. № 01-8/164 «Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2007 році»).

Ухвала суду від 11.07.2016 року про порушення провадження у справі та ухвали суду від 02.08.2016 року та від 16.08.2016 року про перенесення розгляду справи надіслані судом на адресу відповідача АДРЕСА_4 повернулись у із відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

Згідно Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця станом на час розггляду справи вбачається, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, яка зареєстрована 22.03.2010 року за адресою: с. Нагірянка, Чортківського району Тернопільської області (знаходиться в матеріалах справи).

З огляду на наведене, ухвали суду були надіслані судом на адресу відповідача зазначену в ЄДР.

Зазначене свідчить, що судом були здійснені всі заходи щодо належного повідомлення відповідача про судові засідання.

Ст. 4-2 ГПК України передбачає що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

В силу приписів ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Таким чином, беручи до уваги, що: сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи; явка представника відповідача не визнавалась судом обов'язковою; брати участь у судовому засіданні є правом сторони, передбаченим ст. 22 ГПК України; розгляд справи неодноразово відкладався, зокрема, у зв'язку із неявкою відповідача; наявних у справі доказів є достатньо для вирішення спору по суті, справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

В судовому засіданні 06 вересня 2016 року було оголошено вступну та резолютивну частину рішення згідно статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши зібрані по справі докази, господарський суд встановив наступне:

Відповідно до ч. 1 статті 1 Господарського процесуального Кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 20 Господарського Кодексу України встановлено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Зазначена стаття визначила шляхи захисту прав та законних інтересів зазначених суб'єктів.

Стаття 16 Цивільного Кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та визначає способи захисту цивільних прав та інтересів.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина друга п. 1 ст. 16 ЦК України).

Позивач по справі ОСОБА_1, жителька АДРЕСА_1 зареєстрована у встановленому законом порядку 12.02.2013 року як підприємець, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АБ № 871938, виданого Державним реєстратором Грицик С.В. і наділена правом на звернення до суду з позовом за захистом свої прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до статті 54 Господарського процесуального кодексу України, звертаючись з позовом до господарського суду, позивач самостійно визначає в позові предмет позову та його підстави, тобто, ті обставини, якими він обґрунтовує поданий позов; розглядаючи справу, господарський суд не може вийти за межі зазначених у позові предмету та підстав, за винятком випадків, прямо передбачених процесуальним законодавством.

Предметом позову фізична особа-підприємець ОСОБА_1, м. Тернопіль визначила стягнення з відповідача грошових коштів в загальній сумі 16 689 грн.

Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту права є таким, що відповідає статтям 15, 16 Цивільного кодексу України.

Вказавши відповідачем у справі фізичну особу-підприємця ОСОБА_2, жительку с. Нагірянка Чортківського району Тернопільської області, приватний підприємець ОСОБА_1 м. Тернопіль вважає, що вказана особа порушила його права.

В силу ст. 11 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1 ст. 202 ЦК України).

За змістом приписів статей 205 та 206 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом, однак, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до статті 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, тощо, а також підтвердженням прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальної вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У судовому засіданні встановлено, що 18 травня 2016 року між Позивачем - фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (надалі, Продавець), та Відповідачем - фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2, жителькою с. Нагірянка Чортківського району Тернопільської області (надалі Покупець ), був укладений договір купівлі-продажу.

Згідно умов договору Продавець зобов'язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити дитячий одяг (далі Товар), в кількості згідно накладних №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 від 18.05.2016 року.

Загальна вартість товару становить 14 835 грн. (пункт 1.2. Договору).

Пунктом 2.1. договору сторони визначили, що порядок і форма розрахунків: безготівковий; строк оплати: 21 днів від дня укладання договору.

18 травня 2016 року сторони підписали 8 (вісім) накладних на загальну суму 14 835 грн. (копії накладних знаходяться в матеріалах справи).

Факт отримання товару (дитячого одягу в асортименті) засвідчено підписами відповідача власноруч.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з врахуванням особливостей, передбачених господарським кодексом України.

Дослідивши представлені позивачем документи, господарський суд вважає, що вони по своїх формальних ознаках є Договором поставки, в якому сторони досягли згоди щодо умов, в тому числі в частині оплати за отриманий товар.

Відповідно до ч. 1 статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що 18.05.2016 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 підписала накладні №№1-8 та передала відповідачу товар на загальну суму 14 835 грн.

Отже, позивач у справі фізична особа - підприємець ОСОБА_1, м. Тернопіль виконала взяті на себе зобов'язання, встановлені п. 1.1 Договору купівлі-продажу та передала фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 товар (дитячий одяг в асортименті) на суму 14 835 грн.

Однак, своїх зобов'язань згідно Договору купівлі-продажу від 18.05.2016 року у зазначений строк (10.06.2016 р.) фізична особа-підприємець ОСОБА_2, с. Нагіряка Чортківського району Тернопільської області не здійснила.

Відповідач не надав суду доказів виконання зобов'язання взятих на себе згідно Договору купівлі-продажу від 18.05.2016 р.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

01.07.2016 року з претензією №01 ФОП ОСОБА_1 звернулася до ФОП ОСОБА_2 з вимогою про сплату заборгованості в сумі 14 835, грн. та пені 1 483 грн., вказавши, що відповідач порушив умови договору купівлі-продажу від 18 травня 2016 року (копія листа знаходиться в матеріалах справи).

Відповідач не надала суду доказів про сплату заборгованості ФОП ОСОБА_1 згідно даного договору в сумі 14 835,грн.

З огляду за зазначене позовні вимоги ФОП ОСОБА_1, м. Тернопіль в частині стягнення з ФОП ОСОБА_2, с. Нагірянка 14 835 грн. боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Пунктом 2 статті 343 Господарського кодексу України встановлено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який сплачується пеня.

Із змісту Цивільного кодексу України випливає, що відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань настає лише у випадках, передбачених законом або встановлено договором.

Так, відповідно до п. 3.3. Договору сторони погодили, що при несвоєчасній оплаті товару (у тому числі при попередній оплаті) Покупець сплачує Продавцеві пеню в розмірі 0,5% відсотків суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Отже, в позивача є правові підстави для нарахування та стягнення пені за порушення умов договору купівлі-продажу від 18.05.2016р..

Відповідно до вищезазначеного ПП ОСОБА_1, м. Тернопіль просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 1 854,00 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення 1 854,00 грн. пені обґрунтованими та такими, що підлягають задоволення.

У відповідності вимог ст. ст. 32, 33 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статті 49 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи зазначене, відшкодування витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 378,00 грн. покладається на відповідача у справі.

На підставі наведеного, керуючись ст. 129 Конституції України, Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осбі-підприємців та громадських формувань", ст. ст. 1, 2, 32, 33, 43, 54, 82, 84,116, 117 ГПК України, ст.ст. 20, 193, 202, 232 Господарського Кодексу України, ст. ст. 11, 546, 712 Цивільного Кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2,АДРЕСА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_2 - 14 835,00 грн. боргу; 1 854,00 грн. - пені; 1 378,00 грн. в повернення сплаченого судового збору. Видати наказ.

3.Рішення набуває законної сили в десятиденний строк з дня його підписання. На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор - апеляційне подання, протягом десяти днів з дня підписання рішення, через місцевий господарський суд.

4.Наказ видати стягувачеві після набрання рішенням законної сили.

5.Провне рішення складено 09 вересня 2016 року.

Суддя М.Є. Півторак