номер провадження справи 2/56/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

21.09.2016 Справа № 908/2557/15-г

Суддя Мойсеєнко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали скарги публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк Капітал на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі №908/2557/15-г

за позовом Публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України, м. Київ,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк Капітал, м. Донецьк,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю Енерготорг, м. Київ,

про стягнення 31278701,79 грн.

за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк Капітал, м. Донецьк,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України, м. Київ,

про внесення змін до кредитного договору №151108К61 від 12.09.2008р.

за участю відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ,

за участю Національного Банку України, м. Київ

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №010-01/671 від 12.02.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_2, договір б/н від 01.08.2016р.;

від третьої особи: не зявився;

від ВПВР ДДВС МЮУ: ОСОБА_3, довіреність №20-22/561 від 30.12.2015р.;

від НБУ: ОСОБА_4, довіреність №18- від 02.08.2016р.

ВСТАНОВИВ:

26.07.2016р. до господарського суду Запорізької області звернулося публічне акціонерне товариство Акціонерно-комерційний банк Капітал зі скаргою на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі №908/2557/15-г про визнання незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.05.2016р. ВП№51200628, про арешт коштів боржника від 06.07.2016р., про зобовязання винести постанову про закінчення виконавчого провадження та відкликати повідомлення про арешт та заборону відчуження майна, на яке було накладено арешт.

В обґрунтування скарги скаржник зазначає, що 25.05.2016р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства управління юстиції України відкрито виконавче провадження ВП №51200628. До ПАТ «АКБ «Капітал» 13.07.2016р. від НБУ надійшли електронні повідомлення №В/55-0004/58030 «Про надходження постанови та платіжної вимоги» та електронне повідомлення №В/55-0004/58201 «Про зупинення видаткових операцій». Відповідно до тексту вказаних повідомлень до НБУ надійшла постанова про арешт коштів боржника ПАТ «АКБ «Капітал» від 06.07.2016р. ВП №51200628 на суму 37641977,62 грн., на виконання якої НБУ зупинило власні видаткові операції ПАТ «АКБ «Капітал» (кореспондентський рахунок у банку №1026). Вказану постанову про арешт коштів боржника від 06.07.2016р. боржник отримав лише 18.07.2016р. Скаржник вважає, що дані постанови є незаконними та підлягають скасуванню виходячи з наступного. 20.07.2015р. Правлінням НБУ прийнято постанову №466/БТ, якою ПАТ «АКБ «Капітал» віднесено до категорії неплатоспроможних. На підставі вказаної постанови НБУ прийнято рішення №140 від 20.07.2015р. «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «АКБ «Капітал»», згідно з яким 20.07.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в ПАТ «АКБ «Капітал». 29.10.2015р. правлінням НБУ прийнято постанову №753 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «АКБ Капітал»» та розпочато процедуру ліквідації. На виконання постанови №753 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 29.10.2015р. №195 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «АКБ «Капітал» та делегування повноважень ліквідатору банку». Відповідно до п. 4 ч. 2, п. 7 ч. 2 та ч. 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження будь-яким майном Банку. Накладання нових обтяжень чи обмежень на майно Банку не допускається. Крім того, згідно з п. 3-1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття НБУ рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника. Також відповідно до ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» забороняється накладати арешт на кореспондентські рахунки банку. Враховуючи викладене скаржник звернувся до суду з відповідною скаргою на дії ДВС.

Скаргу заявлено на підставі Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 29.07.2016р. з урахуванням ухвали господарського суду Запорізької області від 02.08.2016р. прийнято скаргу до розгляду, призначено розгляд скарги на 11.08.2016р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.08.2016р. відкладено розгляд скарги на 29.08.2016р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 29.08.2016р. відкладено розгляд справи на 13.09.2016р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 13.09.2016р. відкладено розгляд справи на 21.09.2016р.

В судовому засіданні 21.09.2016р. були присутні представники сторін, за заявою яких фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась.

05.08.2016р. від скаржника надійшла уточнена скарга б/н від 04.08.2016р., відповідно до якої скаржник просить суд визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.05.2016р. ВП №51200628, постанову про арешт коштів боржника від 06.07.2016р. ВП №51200628, постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.07.2016р. ВП №51200628 та зобовязати ВПВР ДДВС МЮУ винести постанову про закінчення виконавчого провадження №51200628.

Від стягувача 11.08.2016р. надійшов відзив на скаргу, відповідно до якого позивач проти скарги заперечує з наступних підстав. Донецьким окружним адміністративним судом 25.12.2015р. у справі №805/4956/15-а прийнято постанову про скасування Постанови НБУ від 29.10.2015р. №753 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «АКБ «Капітал»», а також скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 29.10.2015р. №195 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «АКБ «Капітал» та делегування повноважень ліквідатора банку».16.02.2016р. Донецьким апеляційним адміністративним судом залишено без змін постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25.12.2015р. Вищим адміністративним судом України від 28.03.2016р. у справі №К/800/6037/16 відмовлено в задоволенні клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зупинення виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 25.12.2015р. та ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 16.02.2016р. Отже станом на час розгляду скарги боржник не знаходиться в процедурі ліквідації та дії державного виконавця з виконання наказу господарського суду України є законними.

29.08.2016р. від скаржника надійшли пояснення по справі, відповідно до яких скаржник зазначає, що ПАТ «АКБ «Капітал» перебуває в стані припинення, як юридична особа, єдиним його керівником є уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «АКБ «Капітал» ОСОБА_5 Ніяких інших змін або відомостей з моменту початку проведення процедури ліквідації ПАТ «АКБ «Капітал» до реєстру не вносилося. Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Жодних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у звязку з розглядом адміністративної справи №805/4956/15-а не вносилось. Таким чином, станом на дату подання скарги ПАТ «АКБ «Капітал» перебуває в стані припинення юридичної особи, відбувається процедура ліквідації банку. Повноваження представника скаржника ОСОБА_2, який діє на підставі договору про надання правової допомоги, наявні в матеріалах справи, а тому він є уповноваженим представником скаржника. Також скаржником зазначено, що рахунок, на який накладено арешт, є кореспондентським та єдиним у банку. Саме з цього рахунку виплачується заробітна плата працівникам та сплачуються податки і соціальні виплати. Оскільки виплата заробітної плати здійснюється в першочерговому порядку, скаржник просить суд зняти арешт з коштів та рахунків, що знаходяться на кореспондентському рахунку боржника №1026.

29.08.2016р. від відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов відзив на скаргу, відповідно до якого він просить відмовити в задоволенні скарги з наступних підстав. Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та Господарського процесуального кодексу України визначено коло осіб, які мають право оскаржувати дії державного виконавця. Оскільки постановою Донецького окружного адміністративного суду від 25.12.2015р. у справі №805/4956/15-а скасовано рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.11.2015р. №196 «Про зміну уповноваженої особи фонду на ліквідацію ПАТ «АКБ «Капітал» та делегування повноважень ліквідатора банку» у представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «АКБ «Капітал» відсутні повноваження на підписання та подачу скарги до суду. З приводу визнання незаконною та скасування постанови про арешт коштів боржника від 06.07.2016р., орган ДВС вважає, що скарга не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до листа НБУ від 25.10.2001р. №18-211/3950 «Про порядок накладення арешту на кореспондентські рахунки комерційних банків» можливе накладення арешту постановами державного виконавця або рішеннями суду лише на кошти, які знаходяться на кореспондентському рахунку банку, в конкретно визначеній сумі. Крім того, приписи ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» не містять заборони накладення арешту на кошти на рахунках. Отже, державний виконавець при здійсненні виконавчих дій з виконання наказу діяв в межах і у відповідності до вимог чинного законодавства України.

02.09.2016р. від НБУ надійшли пояснення по справі, відповідно до яких НБУ зазначає, що ПАТ «АКБ «Капітал» перебуває в процедурі ліквідації, а рахунок №01026 є кореспондентським.

13.09.2016р. від ВПВР ДДВС МЮУ надійшли додаткові пояснення до відзиву на скаргу, в яких наведена практика накладення арешту на кошти, які знаходяться на кореспондентському рахунку банка.

Третя особа (ТОВ «Енерготорг») була повідомлена про час і місце розгляду скарги належним чином, шляхом направлення ухвал в даній справі на адресу: 01011, м. Київ, вул. Лєскова, 3. Ухвали господарського суду Запорізької області повернулися до суду з відміткою поштової установи «за закінченням терміну зберігання».

Враховуючи приписи ст. 75 ГПК України, суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду скарги по суті і розгляд скарги можливий без присутності представника третьої особи.

Розглянувши матеріали справи та скарги, суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 30.06.2015р. у справі №908/2557/15-г первісний позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк Капітал (юридична адреса: вул. Артема, 63, м. Донецьк, 83001, адреса для листування: вул. Борисоглібська, 3, м.Київ, 04070 ідентифікаційний код 13486837) на користь Публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України (вул. Горького, 127, м. Київ, 03150, ідентифікаційний код 00032112) 3% річних в сумі 588546,63 грн. (пятсот вісімдесят вісім тисяч пятсот сорок шість грн. 63 коп.), інфляційні втрати в сумі 10346466,21 грн. (десять мільйонів триста сорок шість тисяч чотириста шістдесят шість грн. 21 коп.) та витрати зі сплати судового збору в сумі 21145,52 грн. (двадцять одна тисяча сто сорок пять грн. 52 коп.).

Рішенням господарського суду Запорізької області від 30.06.2015р. у справі №908/2557/15-г зустрічний позов задоволено. Внесено зміни до кредитного договору №151108К61 від 12.09.2008 р. в редакції від 16.10.2012 р. №151108К61016, укладеного між Публічним акціонерним товариством Державний експортно-імпортний банк України, Публічним акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк Капітал та Товариством з обмеженою відповідальністю Енерготорг, виклавши в наступній редакції пункт 2.1.2 розділу 2.1 Розмір та строк користування кредитом: Кінцевий термін погашення кредиту: 07 липня 2016 року та пункт 2.2.1 розділу 2.2 Погашення кредиту, сплата процентів та інші платежі позичальника: Залишок суми боргу за кредитом у розмірі 23284966,81 грн. позичальник зобовязаний погасити частинами на рахунок, вказаний в п. 2.2.3 цього договору, у сумах та у дати платежів за кредитом, визначених наступним графіком погашення кредиту:

Дата або період часу: Сума погашення кредиту (грн.):

01 серпня 07 серпня 2015 року 2000000,00 грн.;

01 вересня 07 вересня 2015 року - 2000000,00 грн.;;

01 жовтня 07 жовтня 2015 року - 2000000,00 грн.;

01 листопада 07 листопада 2015 року - 2000000,00 грн.;

01 грудня 07 грудня 2015 року - 2000000,00 грн.;

01 січня 07 січня 2016 року - 2000000,00 грн.;

01 лютого 07 лютого 2016 року - 2000000,00 грн.;

01 березня 07 березня 2016 року - 2000000,00 грн.;

01 квітня 07 квітня 2016 року - 2000000,00 грн.;

01 травня 07 травня 2016 року - 2000000,00 грн.;

01 червня 07 червня 2016 року - 2000000,00 грн.;

01 липня 07 липня 2016 року - 2000000,00 грн.;

01 липня 07 липня 2016 року 1284966,81 грн.;

Датою погашення кредиту є 07.06.2016 р.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України (вул. Горького, 127, м. Київ, 03150, ідентифікаційний код 00032112) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк Капітал (юридична адреса: вул. Артема, 63, м. Донецьк, 83001, адреса для листування: вул.Борисоглібська, 3, м. Київ, 04070 ідентифікаційний код 13486837) витрати зі сплати судового збору в сумі 1218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять грн. 00 коп.).

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 26.11.2015р. у справі №908/2557/15-г апеляційну скаргу ПАТ «АКБ «Капітал» на рішення господарського суду Запорізької області від 30.06.2015р. залишено без задоволення, апеляційну скаргу ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення господарського суду Запорізької області від 30.06.2015р. задоволено частково. Рішення господарського суду Запорізької області від 30.06.2015р. у справі №908/2557/15-г скасовано. Прийнято нове рішення. Позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ПАТ «АКБ «Капітал» про стягнення заборгованості за кредитним договором №151108К61 від 12.09.2008р. в редакції від 16.10.2012р. у сумі 37791972,69 грн. задоволено частково. Стягнуто с ПАТ «АКБ «Капітал» на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» 23284966,81 грн. заборгованості за основним боргом; 588546,63 грн. 3% річних від суми простроченої заборгованості за основним боргом; 10346466,21 грн. інфляційні втрати у звязку з несвоєчасним погашенням заборгованості за основним боргом. В іншій частині позовних вимог ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в задоволенні відмовлено. У задоволенні позову ПАТ «АКБ» до ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про внесення змін до кредитного договору №151108К61 від 12.09.2008р. (в редакції від 16.10.2012р. №151108К61-16) відмовити в повному обсязі. Стягнуто з ПАТ «АКБ «Капітал» на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у сумі 66173,94 грн. та за розгляд апеляційної скарги 32289,18 грн.

На виконання постанови Донецького апеляційного господарського суду від 26.11.2015р. у справі №908/2557/15-г видано відповідні накази від 09.12.2015р.

25.05.2016р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження ВП №51200628 з виконання наказу господарського суду Запорізької області №908/2557/15-г від 09.12.2015р. про стягнення з ПАТ «АКБ «Капітал» на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» 23284966,81 грн. заборгованості за основним боргом, 588546,63 грн. 3% річних, 10346466,21 грн. - інфляційні. Постановою про відкриття виконавчого провадження боржнику встановлено строк для самостійного виконання наказу господарського суду Запорізької області №908/2557/15-г від 09.12.2015р. в семиденний термін з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

У звязку з невиконанням рішення суду у встановлений державним виконавцем строк, 06.07.2016р. винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 3421997,97 грн.

Також 06.07.2016р. винесено постанову про арешт коштів боржника, а 26.07.2016р. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постанову про відкриття виконавчого провадження боржником отримано 06.06.2016р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штрихкодовим ідентифікатором №675.

Постанову про арешт коштів боржника від 06.07.2016р. боржником отримано лише 18.07.2016р., що підтверджується копією вказаної постанови з відміткою про її отримання (вх. №5241 від 18.07.2016р.), а також витягом з реєстру електронного журналу вхідної кореспонденції.

Постанови про арешт коштів боржника від 06.07.2016р. та арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.07.2016р. державним виконавцем були надіслані простою кореспонденцією відповідно до вимог ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується витягом з журналу реєстрації вихідної кореспонденції.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи та оскаржувані постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 25.05.2016р., про арешт коштів боржника від 06.07.2016р. та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.07.2016р., господарський суд вважає дії державного виконавця законними, а постанови такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з приписами ст. ст. 124, 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Однією з засад судочинства є обовязковість рішень суду.

Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" (ст. 115 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009р. №16-пр/2009 виконання всіма субєктами правовідносин приписів, викладених у рішенні суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Конституційним Судом України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 р. № 18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невідємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17 травня 2005р. у справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обовязком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатись, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії параграф 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України Про державну виконавчу службу (ст.ст.1, 2 Закону України Про виконавче провадження).

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (ст. 6 Закону України Про виконавче провадження).

Згідно з приписами ст. 11 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим Законом, і предявлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Єдиною підставою, на яку посилається скаржник, як на підставу визнання незаконною постанови про відкриття виконавчого провадження є постанова Правління НБУ №753 від 29.10.2015р. «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «АКБ «Капітал»».

Відповідно до п. 6-1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що підставою відмови у відкритті виконавчого провадження є офіційне оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Станом на дату винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (25.05.2016р.) постанову Правління НБУ №753 від 29.10.2015р. «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «АКБ «Капітал»» скасовано постановою Донецького окружного адміністративного суду у справі №805/4956/15-а від 25.12.2015р. Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду у справі №805/4956/15-а від 16.02.2016р. постанову Донецького окружного адміністративного суду у справі №805/4956/15-а від 25.12.2015р. залишено без змін.

Враховуючи викладене, на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, у державного виконавця не було підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження, а отже постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП №51200628 від 25.05.2016р. винесена з дотриманням вимог чинного законодавства України.

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунках в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Частиною 4 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня з моменту їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про банки та банківську діяльність» арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця або за рішенням суду.

Забороняється накладати арешт на кореспондентські рахунки банку.

Стягнення коштів з кореспондентських рахунків банку здійснюється Національним банком України на вимогу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виключно у випадках, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня початку процедури ліквідації банку, в тому числі, втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Згідно з п. 4.1.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень від 02.04.2012р. №512/5 на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах, та на зберіганні в банках чи інших фінансових установах, накладається арешт, про що виноситься постанова державного виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчими документами, виконавчого збору, витрат на організацію та проведення виконавчих дій та вказується номер рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Відповідно до листа НБУ від 25.10.2001р. №18-211/3950 «Про порядок накладення арешту на кореспондентські рахунки комерційних банків» можливе накладення арешту постановами державного виконавця або рішеннями суду лише на кошти, які знаходяться на кореспондентському рахунку банку, в конкретно визначеній сумі.

Пунктом один глави два розділу VII Інструкції про міжбанківський переказ коштів в України в національній валюті №320 від 16.08.2006р. передбачено, що структурний підрозділ НБУ приймає і виконує документи про арешт коштів банку за його кореспондентським рахунком відповідно до порядку, що визначений нормативно-правовим актом Національного банку про безготівкові розрахунки в України в національній валюті, з урахуванням обумовлених у цій главі особливостей.

Порядок виконання банками заходів щодо арешту коштів на рахунках клієнтів визначений у главі 10 Інструкції про безготівкові розрахунки в України в національній валюті №22 від 21.01.2004р., відповідно до якої банк приймає до виконання постанову державного виконавця та вживає заходів щодо забезпечення виконання документа про арешт коштів після отримання документа про арешт коштів.

Враховуючи зміст вищенаведених правових норм, посилання скаржника на ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» в обґрунтування незаконності арешту коштів на кореспондентському рахунку є хибними, оскільки приписи цієї статті не містять заборони щодо накладення арешту саме на кошти на кореспондентських рахунках, оскільки правова природа накладення арешту на рахунок і на кошти на ньому різна. Так у випадку арешту рахунку, ним неможливо користуватися взагалі, оскільки блокується надходження на рахунок та списання з нього коштів. У випадку арешту коштів у певній сумі на цьому рахунку, рахунок можна використовувати, але з умовою, що залишок коштів на ньому не може бути меншим арештованої суми (аналогічна правова позиція міститься у постановах Вищого господарського суду України № 45/34 від 25.06.2009р., №34/71 від 11.08.2009р., № 918/1253/14 від 02.12.2014р.).

У звязку з арештом коштів боржника та недостатністю коштів на кореспондентському рахунку банку, управління кореспондентських розрахунків Операційного департаменту НБУ зупинило власні видаткові операції ПАТ «АКБ «Капітал» (кореспондентський рахунок банку №1026).

Як зазначив скаржник, кореспондентський рахунок банку №1026 є єдиним рахунком ПАТ «АКБ «Капітал» та виключно через цей рахунок відбувається виплата заробітної плати співробітникам банку та сплата податків і зборів. На підтвердження виплати заробітної плати працівникам банку, скаржником надано суду реєстр платежів по кореспондентському рахунку банку №1026 за період з 29.06.2016р. по 16.09.2016р.

Однак, цей рахунок використовується і для виплати коштів за іншими зобовязаннями банку скаржника, доказів того, що цей рахунок використовується виключно для виплати заробітної плати немає. До того ж, нормами чинного законодавства не передбачено накладення або зняття арешту з коштів, які знаходяться на кореспондентських рахунках, в частині виплат заробітної плати, а також не передбачено механізму виконання такого рішення. Також скаржник не надав доказів, яка сума заробітної плати на час розгляду скарги підлягає виплаті його працівникам.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що на час вчинення державним виконавцем дій по винесенню постанов про арешт коштів та майна боржника дії державного виконавця є законними, а постанови про арешт коштів боржника та арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Щодо зобовязання відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винести постанову про закінчення виконавчого провадження №51200628, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3-1 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Однак, оскільки постанову Правління НБУ №753 від 29.10.2015р. «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «АКБ «Капітал»» скасовано постановою Донецького окружного адміністративного суду у справі №805/4956/15-а від 25.12.2015р, ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду у справі №805/4956/15-а від 16.02.2016р. постанову Донецького окружного адміністративного суду у справі №805/4956/15-а від 25.12.2015р. залишено без змін, то у державного виконавця відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Слід відмітити, що ні Національний банк України, ні ПАТ "АКБ "Капітал", ні Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не виконали постанову та ухвалу адміністративних судів у справі №805/4956/15-а. Жодна з вище перелічених осіб не прийняла належних заходів до внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відповідно до положень ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань". Отже, не можуть бути прийняті доводи скаржника з посиланням на відомості Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо відомостей про знаходження банку у стані припинення та уповноважених осіб ПАТ "АКБ "Капітал". До того ж, згідно ч.3 ст. 10 вказаного закону, якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості. Відомості до державного реєстру про скасування постанов НБУ відносно скаржника (відомості про скасування припинення) на момент винесення спірних постанов ДВС не було внесено, тому ці відомості не можуть бути використані при розгляді скарги на дії ДВС. Відомості державного реєстру є вторинними даними, вони вносяться на підставі певних правових документів. Відомості державного реєстру не мають пріоритету перед судовим рішенням.

Стосовно посилання скаржника на ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", то ця стаття визначає наслідки початку процедури ліквідації, яка згідно ст. 44 цього закону розпочинається не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку. Тому оскільки, як встановлено вище, рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку скаржника скасовано, то підстава для ліквідації банку відпала і, як результат цього, не можуть застосовуватись і наслідки початку такої процедури.

Посилання на ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952р. № ETS № 009 щодо права мирного володіння своїм майном спростовуються положеннями тієї ж норми, в якій вказано, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як на умовах, передбачених законом. В даному випадку таким законом є Закон України " Про виконавче провадження". Суд також враховує при розгляді скарг на дії ДВС практику Європейського суду, зокрема пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці(див. рішення Суду у справі Глоба проти України, no. 15729/07,від 05.07.2012). Європейський суд також вказав, що невиконання державою винесеного на користь підприємства-заявника рішення становить порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції (див. рішення Суду у справі Силенок і Техносервіс-плюс проти України, no. 20988/02, від 09.12.2010).

Враховуючи викладене, господарський суд Запорізької області залишає скаргу публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк Капітал на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі №908/2557/15-г без задоволення.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк Капітал на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі №908/2557/15-г залишити без задоволення.

Суддя Т.В.Мойсеєнко