РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2016Справа №910/12342/16

За позовомПублічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Куреного Олександра Вікторовича
ДоПриватного підприємства Малого приватного підприємства "АЙРА"
Третя особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача
ОСОБА_2 (третя особа-1) ОСОБА_3 (третя особа-2) ОСОБА_4 (третя особа-3)
Провизнання недійсним нікчемного договору та застосування наслідків недійсності договору
Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Любар-Пурлівська Т.М. по дов. № 603/03 від 23.08.2016

від відповідача: не з'явились

від третьої особи-1: ОСОБА_6 по дов. № б/н від 19.08.2016

від третьої особи-2: не з'явились

від третьої особи-3: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Куреного Олександра Вікторовича до Приватного підприємства Малого приватного підприємства "АЙРА" про визнання іпотечного договору від 09.08.2007пр., який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вертебною Л.О. та зареєстрованого в реєстрі за №3268, договору від 29.04.2008р. про визнання недійсним договору відступлення права вимоги №4-2013 від 24.10.2013, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" та Малим приватним підприємством "АЙРА" та застосування наслідків недійсності договору шляхом визнання за позивачем права вимоги за кредитними договорами № 08Ф-186 від 06.10.2008, № 08Ф-187 від 06.10.2008, №07Ф-154 від 22.08.2008, № 07Ф-142 від 22.08.2008, № 07Ф-153 від 22.08.2008, № 07Ф-159 від 22.08.2008, яке відступлене за Договором відступлення права вимоги №4-2013 від 24.10.2013.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2016 порушено провадження у справі № 910/12342/16 та призначено розгляд справи на 01.08.2016.

22.07.2016 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, ).

Зазначене клопотання судом розглянуто та задоволено.

Також, судом з власної ініціативи залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) та ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_3).

В судовому засіданні представником позивача подана заява про продовження строку вирішення спору відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Судом продовжено строк вирішення спору на 15 днів та відкладено розгляд справи на 19.09.2016.

16.09.2016 від третьої особи-1 через загальний відділ діловодства суду надійшли письмові пояснення, відповідно до яких третя особа-1 проти позову заперечував.

У судовому засіданні 19.09.2016, відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву в судовому засіданні до 21.09.2016.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник третьої соби-1 проти позову заперечував.

Треті особи-2,3 та відповідач своїх уповноважений представників у судове засідання не направили, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Заяв та клопотань від відповідача та третіх осіб-2,3 до суду не надходило.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого господарського суду України, викладених в пункті 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представників сторін в судові засідання обов'язковою не визнавалась, беручи до уваги відсутність процесуальних заяв та клопотань сторін на час розгляду справи, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності представників відповідача та третіх осіб -2,3, виключно за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши позов Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Куреного Олександра Вікторовича до Приватного підприємства Малого приватного підприємства "АЙРА", заслухавши пояснення представників позивача та третьої осби-1, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та вивчивши зібрані у справі докази, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані докази та оглянувши їх оригінали в судових засіданнях, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

22.08.2008 між АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та ОСОБА_8 (ідентифікаційний код НОМЕР_4) було укладено Кредитний договір № 07Ф-154, за яким остання отримала від Банку кредитні кошти у розмірі 19 500 000,00 грн. на строк з 22.08.2008 до 22.08.2018 зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12 % річних для споживчих цілей. Відповідно до Договору про переведення боргу № 07Ф-154-8 від 22.12.2008 новим боржником за Кредитним договором № 07Ф-154 є ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_3).

22.08.2008 між АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та ОСОБА_9 (ідентифікаційний код НОМЕР_5) було укладено Кредитний договір № 07Ф-142, за яким останній отримав від Банку кредитні кошти у розмірі 19 800 000,00 грн на строк з 22.08.2008 до 22.08.2018 зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12 % річних для споживчих цілей. Відповідно до Договору про переведення боргу № 07Ф-142-8 від 22.12.2008 новим боржником за Кредитним договором № 07Ф-142 є ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_3).

22.08.2008 між АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та ОСОБА_10 (ідентифікаційний код НОМЕР_6) було укладено Кредитний договір № 07Ф-153, за яким останній отримав від Банку кредитні кошти у розмірі 34 000 000,00 грн на строк з 22.08.2008 до 22.08.2018 зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12 % річних для споживчих цілей. Відповідно до Договору про переведення боргу № 07Ф-153-6 від 22.12.2008 новим боржником за Кредитним договором № 07Ф-153 є ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_3).

22.08.2008 між АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та ОСОБА_11 (ідентифікаційний код НОМЕР_7) було укладено Кредитний договір № 07Ф-159, за яким останній отримав від Банку кредитні кошти у розмірі 21 500 000,00 грн на строк з 22.08.2008 до 22.08.2018 зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12 % річних для споживчих цілей. Відповідно до Договору про переведення боргу № 07Ф-159-8 від 22.12.2008 новим боржником за Кредитним договором № 07Ф-159 є ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_3).

06.10.2008 між АТ «БРОКБІЗНЕСЕАНК» та ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) було укладено Кредитний договір № 08Ф-186, за яким остання отримала від Банку кредитні кошти у розмірі 70 800 000,00 грн. на строк з 06.10.2008 до 07.10.2019 зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15 % річних для споживчих цілей.

06.10.2008 між АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) було укладено Кредитний договір № 08Ф-187, за яким останній отримав від Банку кредитні кошти у розмірі 51 414 402,98 грн на строк з 06.10.2008 до 07.10.2019 зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15 % річних для споживчих цілей.

Відповідно до статті 6 вказаних Кредитних договорів передбачено, що забезпечення виконання зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, комісії, неустойки за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв'язку з порушенням умов даного договору та інших витрат Банку, пов'язаних з одержанням виконання, забезпечується всім належним Позичальнику майном та коштами, на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому законодавством України, а також договорами поруки та застави.

24.10.2013 АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» (надалі - Цедент, позивач) уклав з МПП «АЙРА» (надалі - Цесіонарій, відповідач) Договір відступлення права вимоги № 4-2013 (далі - Договір про відступлення права вимоги), за яким цедент у випадку настання відкладальної обставини визначеної у п. 1.3 Договору, в день, наступний за днем настання відкладальної обставини, передає, а Цесіонарій приймає всі права вимоги за вищезазначеними Кредитними договорами (№ 08Ф-186 від 06.10.2008; № 08Ф-187 від 06.10.2008; № 07Ф-154 від 22.08.2008; № 07Ф-142 від 22.08.2008; № 07Ф-153 від 22.08.2018, № 07Ф-159 від 22.08.2008).

Відповідно до пункту 1.3 вказаного Догозору, відкладальною обставиною є несплата Позичальником заборгованості за Кредитом та або нарахованими процентами за кредитним договором, визначеним у пункті 1.1. цього Договору до 16.01.2014 (включно).

Пунктом 2.1 Договору про відступлення права вимоги передбачено, що право вимоги за Кредитним договором вважається переданим в день, наступний за днем настання відкладальної обставини, визначеної в пункті 1.3 цього Договору.

Згідно пункту 2.2. Договору про відступлення право вимоги загальна вартість права вимоги за Кредитним договором на момент відступлення кредитної заборгованості буде дорівнювати сумі заборгованості за Кредитним договором, а саме заборгованості позичальника по поверненню основного боргу (Кредиту) та нарахованих і не сплачених процентів за кредитом станом на 17.01.2014 року. У випадку, якщо позичальником з моменту укладання цього Договору не буде проведене часткове погашення Кредиту у будь-якій сумі або не будуть сплачені проценти у будь-якій сумі, загальна вартість права вимоги за кредитним договором станом на 17.01.2014 становитиме 333 624 919,65 грн.

Вказана сума складається із заборгованості (тіло та проценти) по кожному кредитному договору.

Відповідно до пункту 3.1 Договору, за відступлення права вимоги за кредитним договором Цесіонарій сплачує Цеденту грошову суму:

3.1.1 у випадку оплати вартості відступлення права вимоги за Кредитним договором в день переходу права вимоги до Цесіонарія до 16:00 год - у розмірі 333 457 919,65 грн;

3.1.2. у випадку оплати вартості відступлення права вимоги за Кредитним договором після терміну, зазначеного в п. 3.1.1. - у розмірі 333 624 919,65 грн

3.2 Цесіонарій зобов'язаний у строк до 17.01.2024 року сплатити Цеденту грошову суму, визначену у п. 3.1. цього договору шляхом безготівкового перерахування на рахунок Цедента.

Позивачем у позовній заяві було зазачено, що відкладальна обставнина, передбачена Договором про відступлення права вимоги № 4- 2013 від 24.10.2013, настала: з 11.09.2013 за Кредитними договорами № 07Ф-154 від 22.08.2008, № 07Ф-142 від 22.08.2008, № 07Ф-153 від 22.08.2008. № 07Ф-159 від 22.08.2008, а також з 11.10.2013 за Кредитними договорами № 08Ф-186 від 06.10.2008, №08Ф- 187 від 06.10.2008, у зв'язку із простроченням заборгованості по вказаним вище кредитам, оскільки не було сплачено проценти відвіподно до п. 2.3.4. Кредитних договорів).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 28 лютого 2014 року №107 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28.02.2014 прийнято рішення № 9, яким запроваджено тимчасову адміністрацію з 03.03.2014 по 02.06.2014 та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство "БРОКБІЗНЕСБАНК".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 42 від 03.06.2014 було продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію АТ «Брокбізнесбанк» з 03.06.2014 до дня отримання Фондом рішення Національного банку про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк».

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 10.06.2014 № 339 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 11.06.2014 № 45 про початок здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК" (далі - АТ "БРОКБІЗНЕСБАНК") та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію АТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" Куреного Олександра Вікторовича на період з 11 червня 2014 року до 10 червня 2015 року включно.

Як зазначає позивач, у ході здійснення перевірки Уповноваженою особою на балансі банку було виявлено нікчемний Договір про відступлення права вимоги № 4-2013 та копію акту приймання-передачі від 24.10.2013, за яким АТ «Брокбінесбанк» передав, а МПП «Айра» отримало оригінали кредитних договорів, додаткових угод до них, Договори поруки, договори відступлення застави майнових прав на грошові кошти (з майновим поручителем).

Договір про відступлення права вимоги № 4-2013, як зазначає позивач, не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме: договором відступлення права вимоги від 24.10.2013 № 4-2013 надано пільгу у вигляді відкладальної умови, а також здійснено продовження терміну кредитування. Крім того, загальна вартість права вимоги розрахована без врахування штрафних санкцій.

Зважаючи на викладене, позивач звернувся з позовними вимогами, відповідно до яких просив суд визнати недійсними нікчемний договір відступлення права вимоги № 4-2013 від 24.10.2013 та застосувати наслідки недійсності договору відступлення права вимоги №4-2013 від 24.10.2013, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" та Малим приватним підприємством "АЙРА" шляхом визнання за позивачем права вимоги за кредитними договорами № 08Ф-186 від 06.10.2008, № 08Ф-187 від 06.10.2008, №07Ф-154 від 22.08.2008, № 07Ф-142 від 22.08.2008, № 07Ф-153 від 22.08.2008, № 07Ф-159 від 22.08.2008, яке відступлене за Договором відступлення права вимоги №4-2013 від 24.10.2013.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частинами 1, 2, 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (зі змінами від 16.05.2013 року, які діють в редакції від 09.06.2013 року) встановлено, Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку.

Протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку договорів (інших правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів (правочинів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають одному з таких критеріїв:

1) договори, за якими було або має бути здійснено відчуження (або передача в користування) майна банку на умовах, значно гірших за звичайні ринкові умови здійснення відповідних операцій;

2) договори про здійснення кредитних операцій, які передбачають надання клієнту пільг і які банк не уклав би за звичайних ринкових умов;

3) договори про здійснення кредитних операцій та інші господарські договори, що мають на меті штучне виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів;

4) договори, що передбачають платіж чи операцію з майном з метою надання пільг окремим кредиторам банку;

5) договори (правочини) з пов'язаною особою банку, якщо така операція не відповідає вимогам законодавства України або загрожує інтересам вкладників і кредиторів банку;

6) господарські операції, де оплата значно перевищує реальну вартість товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком.

Договори, зазначені в частині другій цієї статті, є нікчемними. Уповноважена особа Фонду зобов'язана вжити заходів для витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами, а також має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. У разі звернення до суду уповноваженої особи Фонду державне мито не сплачується.

Таким чином, вищезазначеним положенням Закону (в редакції, що була чинною в період введення та дії тимчасової адміністрації в АТ "Брокбізнесбанк") було передбачено, що Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку договорів (правочинів) на нікчемність протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації, тобто з протягом 30 днів з 03.03.2014 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 11.06.2014 № 45 розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК" (далі - АТ "БРОКБІЗНЕСБАНК") та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію АТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" Куреного Олександра Вікторовича на період з 11 червня 2014 року до 10 червня 2015 року включно.

На підставі частини п'ятої статті 44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 21.05.2015р. № 103 про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ "БРОКБІЗНЕСБАНК" на 1 рік до 10.06.2016 р. включно.

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийняла рішення від 02 червня 2016 р. № 896 відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» на два роки до 10 червня 2018 року включно. Відповідно до даного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» Куреному Олександру Вікторовичу на два роки до 10 червня 2018 року включно.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що повідомлення про нікчемність договору про відступлення права вимоги № 4-2013 від 17.01.2014, вих. № 20 від 06.01.2016 року направлено відповідачу 13.01.2016 року.

В матеріалах справи докази проведення перевірки на нікчемність договору про відступлення права вимоги № 4-2013 від 17.01.2014 в період дії тимчасової адміністрації в «АТ «Брокбізнесбанк» відсутні.

Відповідно до повідомлення вих. № 203 від 06.01.2016, відповідачу було повідомлено, що уповноваженою особою Фонду проведено перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених протягом 1 (одного) року до запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Брокбізнесбанк» та виявлено Договір про відступлення права вимоги № 4-2013 від 17.01.2014, укладений між АТ «Брокбізнесбанк» та МПП «АЙРА», що є нікчемним у відповідності до ст. 38 Закону № 4452.

Тобто, на момент прийняття рішення про нікчемність договору, АТ "Брокбізнесбанк" вже знаходився на стадії ліквідації.

Відповідно до статті 2 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 року (в редакції чинній на момент введення тимчасової адміністрації) уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення ліквідації банку; уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку.

Згідно з п. 1.18, 1.19 розділу III Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 року (в редакції чинній на момент введення тимчасової адміністрації) уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію зобов'язана: забезпечити збереження активів та документації банку; протягом 30 календарних днів з дня початку здійснення тимчасової адміністрації забезпечити перевірку договорів (інших правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів (правочинів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану неплатоспроможного банку та які відповідають одному з таких критеріїв:

договори, за якими було або має бути здійснено відчуження (або передача в користування) майна банку на умовах, значно гірших за звичайні ринкові умови здійснення відповідних операцій;

договори про здійснення кредитних операцій, які передбачають надання клієнту пільг і які банк не уклав би за звичайних ринкових умов;

договори про здійснення кредитних операцій та інші господарські договори, що мають на меті штучне виведення активів банку внаслідок шахрайських дій та зловмисних намірів;

договори, що передбачають платіж чи операцію з майном з метою надання пільг окремим кредиторам банку;

договори (правочини) з пов'язаною особою банку, якщо така операція не відповідає вимогам законодавства України або загрожує інтересам вкладників і кредиторів банку;

господарські операції, де оплата значно перевищує реальну вартість товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком;

протягом 30 календарних днів з дня початку тимчасової адміністрації провести інвентаризацію банківських активів і зобов'язань.

Договори (правочини), зазначені в пункті 1.18 цієї глави, є нікчемними. Уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію зобов'язана вжити заходів для витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами, а також має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Нікчемним є договір (правочин), недійсність якого встановлена законом. Уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію направляє письмове повідомлення про нікчемність договору (правочину) контрагенту за таким договором (правочином) із посиланням на відповідну норму закону, у якій зазначені підстави нікчемності.

Таким чином, станом на час направлення відповідачу повідомлення про нікчемність договору позивач вже знаходився в стадії ліквідації, а не тимчасової адміністрації, тому посилання останнього на ч. 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як на підставу до визнання Договору про відксутлення права вимоги № 4-2013 від 17.01.2014 є безпідставними, оскільки заявляти про їх нікчемність Уповноважена особа Фонду мала протягом дії тимчасової адміністрації.

Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України від 11 лютого 2015 року у справі №910/14439/14.

Пунктом 2.5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013р. визначено, що за змістом частини другої статті 215 Цивільного кодексу України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

Враховуючи положення ст.ст. 207, 215 Цивільного кодексу України, господарський суд зазначає, що нікчемний правочин є таким, якщо його недійсність встановлена законом, і останній є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду.

Нікчемність договору позивач обґрунтовує тим що вартість відступлення права вимоги по всім кредитним договорам за Договором відступлення права вимоги від 24.10.2013 № 4-2013 загалом знижена, за розрахунками позивача, на 41 693 025,56 грн., а тому, як зазначає позивач, відповідачу надана пільга у вигляді заниження вартості відступлення права вимоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції від 16.05.2013) договори про здійснення кредитних операцій, які передбачають надання клієнту пільг і які банк не уклав би за звичайних ринкових умов.

Відповідно до п.п.14.1.71. Податкового кодексу України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Як вбачається з матеріалів справи, з доказів, які містяться в матеріалах справи неможливо зробити висновок щодо звичайних ринкових цін, які існували на момент укладення спірного правочину, а тому позивачем не доведено належним чином, що вартість відступлення права вимоги не відповідає ринковим цінам і є пільговою.

Частина 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" містить вичерпний перелік підстав нікчемності правочинів.

З вказаного випливає, що у випадку коли тимчасовий адміністратор/ліквідатор неплатоспроможного банку вважає правочин нікчемним та бажає визнати його нікчемним або застосувати наслідки нікчемності цього правочину в судовому порядку, він повинен чітко навести посилання на конкретні приписи ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та обґрунтувати в чому саме полягає нікчемність конкретного договору.

Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Усі вище наведені вимоги статті 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, були дотримані сторонами під час укладання договору про відступлення права вимоги № 4-2013 від 24.10.2013.

У пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

З огляду на вищевикладене, вимоги позивача щодо визнання недійсним нікчемного правочину - Договору про відступлення права вимоги №4-2013 від 24.20.2013 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст.ст. 33, 34, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.09.2016.

Суддя Трофименко Т.Ю.