РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2016Справа №910/15261/16

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Королюк І.В.

розглянувши справу № 910/15261/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТУРА УА»;

до товариства з обмеженою відповідальністю «Антарес Групп»;

про стягнення 159 839,13 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Петченко І.В., довіреність б/н від 20.01.2016р.;

від відповідача: Литвинюк В.В., директор, витяг з ЄДР № 18349419 від 17.03.2014р.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «ТУРА УА» (надалі - позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Антарес Групп» (надалі - відповідач) про стягнення 159 839,13 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору оренди № 2 від 25.02.2016р. у визначений строк не розрахувався за користування об'єктом оренди, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати орендних платежів у сумі 142 177,50 грн., за прострочення оплати якої нараховані пеня в сумі 14 073,51 грн., 3% річних - 1161,29 грн. та інфляційні втрати в розмірі 2426,83 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2016р. порушено провадження у справі № 910/15261/16 та призначено розгляд справи на 22.09.2016р.

Присутнім у судовому засіданні 22.09.2016р. представником позивача підтримано заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.02.2016р. між позивачем (за договором - орендодавець) та відповідачем (за договором - орендар) було укладено договір оренди № 2 (далі - Договір), відповідно до умов п.1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове володіння та користування (оперативну оренду) рухоме майно - стінова опалубка ALPI (далі - обладнання). Монтаж та демонтаж орендованого обладнання не є предметом цього договору, орендар здійснює монтаж та демонтаж орендованого обладнання на свій ризик власними силами та за свій рахунок.

Найменування складових частин та вартість обладнання, що передається в оренду, зазначено в Специфікаціях та в Актах прийому-передачі обладнання до цього договору. Технічний стан обладнання , яке передається в оренду, зазначається в Актах прийому-передачі обладнання. Специфікації та Акти приймання-передачі є невід'ємними частинами цього договору (п.1.2 договору).

Відповідно до п.1.3 договору, адреса об'єкту, де буде розміщено обладнання для його використання орендарем: м. Київ, вул. Трутенка, 3. Мета оренди: промислове використання за його технічним призначенням, а саме - використання при здійсненні будівельно-монтажних робіт на об'єкті будівництва.

Згідно акту прийому-передачі обладнання в оренду від 25.02.2016р. орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування обладнання згідно з договором.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що орендар здійснює оплату за оренду обладнання за весь час фактичного знаходження обладнання у орендаря, починаючи з дати підписання Акту прийому-передачі обладнання в оренду, і закінчуючи датою підписання Акту повернення обладнання орендодавцю згідно з умовами цього договору, у т.ч. після закінчення строку, коли обладнання мало бути повернуто орендодавцю

Відповідно до п.5.8 договору, орендна плата сплачується шляхом передплати в безготівковому порядку за перші 14 календарних днів оренди обладнання на поточний рахунок орендодавця на підставі наданого орендодавцем рахунку-фактури протягом 3 робочих днів з дати отримання від орендодавця рахунку-фактури на оплату. За кожний наступний строк оренди орендар здійснює передоплату за 5 робочих днів до настання цього чергового строку оренди обладнання на підставі наданого орендодавцем рахунку-фактури протягом 3 робочих днів з дати отримання від орендодавця рахунку-фактури на оплату, але не пізніше дня початку наступного чергового строку оренди.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що в зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором по сплаті оренди, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за договором сумі 142 177,50 грн. за період з лютого 2016р. по червень 2016р. включно.

Отже, на день подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становила 142 177,50 грн.

У зв'язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по сплаті оренди за користування обладнанням у сумі 142 177,50 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За змістом ст. 762 Цивільного кодексу України передбачено, що з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На час розгляду спору у господарському суді відповідачем не заперечено факт несплати за користування обладнанням за період з лютого 2016р. по червень 2016р., та не надано доказів оплати належних платежів, відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті оренди в сумі 142 177,50 грн. є обґрунтованою, документально підтвердженою, а відтак підлягає задоволенню.

Крім того, представник відповідача в судовому засіданні 22.09.2016р. борг визнав в повному обсязі.

Згідно ч. 5 ст. 22 ГПК України відповідач має право визнати позов повністю або частково, а також має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати зустрічний позов.

У разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб (ч. 5 ст. 78 ГПК України).

З огляду на викладені положення законодавства та обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить законодавству, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб і, таким чином, суд приймає визнання відповідачем позову, поряд із власними висновками суду, для прийняття рішення про задоволення позову щодо стягнення суми заборгованості в розмірі 142 177,50 грн.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 14 073,51 грн., 3% річних - 1161,29 грн. та інфляційні втрати в розмірі 2426,83 грн., розраховані окремо за кожний місяць користування об'єктом оренди, в якому виникла заборгованість.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п.9.1.4 договору, у випадку несвоєчасної сплати чергових платежів за послуги оренди обладнання, або інших платежів згідно договору, орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення, та за весь час прострочення.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за невчасне виконання грошових зобов'язань, є Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. № 543/96, відповідно до статті 3 якого, розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Крім того, згідно з частиною 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені, задовольняє зазначену вимогу частково, згідно з уточненим розрахунком суду в сумі 14 035,03 грн.

Крім того, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань, а не штрафною санкцією.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування 3% річних та інфляційних втрат, задовольняє останні за уточненим розрахунком суду, а саме: 1158,12 грн. - 3% річних та 2029,57 грн. - інфляційні втрати, з урахуванням того, що у період з 27.04.2016р. по 29.07.2016р. інфляція склала від'ємне значення (-), тобто мала місце дефляція.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Антарес Групп» (02121, м. Київ, пр. Бажана, 3-а; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ТУРА УА» (03179, м. Київ, Брест-Литовське шосе, 8-А, оф. 421; ) основний борг у сумі 142 177 грн. 50 коп., пеню - 14 035 грн. 03 коп., 3% річних - 1158 грн. 12 коп., 2029 грн. 57 коп. - інфляційних втрат та 2391 грн. 01 коп. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 29.09.2016р.

Суддя А.І. Привалов