ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2016 р.Справа № 922/2579/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (м. Харків)
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (м. Харків)
про стягнення 22 000,00 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність б/н від 28.11.2014р.);

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на свою користь заборгованість, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договорами оренди устаткування №580 від 22.05.2013, №706 від 14.03.2014, №826 від 31.07.2014 та №1041 від 14.07.2015. Відповідно вимог позовної заяви, заявлена до стягнення сума заборгованості становить 22000,00 грн. Судові витрати просить суд покласти на відповідача.

20.09.2016 до канцелярії суду (вх. №30928) від представника позивача надійшла уточнена позовна заява про повернення майна за незалежне виконання договору оренди устаткування, в якій просить суд зобов'язати ФОП ОСОБА_3 повернути на користь ФОП ОСОБА_2 наступне устаткування:

- машина для виготовлення кави SPIDEM VILLA серійний номер 9009SR40033056, інвентарний номер VR 1220, загальною вартістю 4000,00 грн.;

- SPIDEM VILLA серійний номер 9007SR40015358, інвентарний номер VR 1183, загальною вартістю 4000,00 грн.;

- SPIDEM VILLA серійний номер 9009SR40102927, інвентарний номер VR 1246, загальною вартістю 4000,00 грн.;

- SPIDEM VILLA серійний номер 091, інвентарний номер VR 1265, загальною вартістю 10000,00 грн.

Крім того, позивач просить суд судові витрати в розмірі 1378,00 грн. покласти на відповідача.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Суд, дослідивши подану представником позивача уточнену позовну заяву про повернення майна за незалежне виконання договору оренди устаткування приймає її в порядку ст.22 ГПК України як заяву про зміну предмету позову та продовжує розгляд з врахуванням наданої заяви.

Представник позивача в судовому засіданні 20.09.2016 підтримав уточнені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач у призначене судове засідання 20.09.2016 не з'явився, ухвала про порушення провадження у справі від 04.08.2016, ухвала суду від 15.08.2016 та ухвала суду від 12.09.2016, що були направлені відповідачеві рекомендованим листом за його поштовою адресою, вказаною в позовній заяві, яка також співпадає з адресою в наданої позивачем копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № від 15.08.2016, повернулись до господарського суду з довідкою Укрпошти про закінчення терміну зберігання.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Згідно Інформаційного листа Вищого господарського суду України N 01-8/1228, 02.06.2006 року "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році" до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т.п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Крім того, інформація про час і місце судового засідання була розміщена на сторінці суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада України" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/), що підтверджується роздрукованою сторінкою з мережі Інтернет.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи й відсутність представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовною заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

22.05.2013 року між ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, орендодавець) та ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2, орендар) було укладено договір оренди устаткування № 580, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає на правах оренди устаткування, вказане в п. 1 додатку № 1, який є невід'ємною частиною договору оренди устаткування.

Відповідно до акту приймання - передачі майна № б/н від 22 травня 2013 року до договору оренди устаткування орендодавець передав, а орендар отримав устаткування - машину для виготовлення кави SРIDЕМ VІLLА серійний номер 9009SR40033056, інвентарний номер VR 1220 (далі устаткування) у кількості 1 шт., загальною вартістю 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.

Пунктом 2.2. договору встановлено, що договір укладається терміном на 11 (одинадцять) місяців та вважається пролонгованим на кожний наступний термін (одинадцять місяців), якщо за 10 (десять) календарних днів до закінчення терміну дії договору орендар не вияв бажання у письмовій формі його розірвати.

На момент пред'явлення позовної заяви договір оренди устаткування пролонгований на строк 11 (одинадцять) місяців до 31.01.2017 р., адже орендар не виявив бажання припинити дію договору оренди устаткування і фактично користується орендованим майном.

Згідно п. 4.1.7. договору оренди устаткування, у разі пошкодження або крадіжки устаткування орендар зобов'язаний в термін 14 календарних днів виплатити орендодавцеві повну вартість устаткування або замінити на аналогічне.

Позивач стверджує про те, що у травні місяці 2016 року, ФОП ОСОБА_2 перебуваючи на торговельній точці, де здійснювала свою господарську діяльність ФОП ОСОБА_3, а саме: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, буд.143 (автостанція 12 термінал), не виявив передане в оренду устаткування.

ФОП ОСОБА_3 не змогла пояснити де наразі перебуває орендоване устаткування.

В порядку досудового врегулювання спору, відповідно до частини 2 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України, 20.05.2016 року на юридичну адресу ФОП ОСОБА_3 поштою було відправлено претензію з вимогою про повернення орендованого устаткування - машину для виготовлення кави SРIDЕМ VІLLА серійний номер 9009SR40033056, інвентарний номер VR 1220 у кількості 1 шт., загальною вартістю 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. або ж надати інше подібне устаткування чи компенсувати вартість орендованого устаткування в розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.

14.03.2014 року між ФОП ОСОБА_2 (орендодавець) та ФОП ОСОБА_3 (орендар) було укладено договір оренди устаткування № 706, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає на правах оренди устаткування, вказане в п. 1 додатку № 1, який є невід'ємною частиною договору оренди.

Відповідно до акту приймання - передачі майна № б/н від 14 березня 2014 року до договору оренди устаткування орендодавець передав, а орендар отримав устаткування - машину для виготовлення кави SPIDEM VILLA серійний номер 9007SR40015358, інвентарний номер VR 1183 (далі - устаткування) у кількості 1 шт., загальною вартістю 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.

Пунктом 2.2. договору встановлено, що договір укладається терміном на 11 (одинадцять) місяців та вважається пролонгованим на кожний наступний термін (одинадцять місяців), якщо за 10 (десять) календарних днів до закінчення терміну дії договору орендар не вияв бажання в письмовій формі його розірвати.

На момент пред'явлення позовної заяви договір оренди устаткування пролонгований на строк 11 (одинадцять) місяців - до 31.12.2016 р., адже орендар не виявив бажання припинити дію договору оренди устаткування і на сьогоднішній день фактично користується орендованим майном.

Згідно п. 4.1.7. договору оренди устаткування, у разі пошкодження або крадіжки устаткування орендар зобов'язаний в термін 14 календарних днів виплатити орендодавцеві повну вартість устаткування або замінити на аналогічне.

Як зазначає позивач, що у травні місяці 2016 року, ФОП ОСОБА_2 перебуваючи на торговельній точці, де здійснювала свою господарську діяльність ФОП ОСОБА_3, а саме: АДРЕСА_2, не виявив передане в оренду устаткування. ФОП ОСОБА_3 не змогла пояснити де наразі перебуває орендоване устаткування.

В порядку досудового врегулювання спору, відповідно до частини 2 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України, 20.05.2016 року на юридичну адресу ФОП ОСОБА_3 поштою було відправлено претензію з вимогою про повернення орендованого устаткування - машину для виготовлення кави SPIDEM VILLA серійний номер 9007SR40015358, інвентарний номер VR 1183 у кількості 1 шт., загальною вартістю 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. або ж надати інше подібне устаткування чи компенсувати вартість орендованого устаткування в розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.

31.07.2014 року між ФОП ОСОБА_2 (орендодавець) та ФОП ОСОБА_3 (орендар) було укладено договір оренди устаткування № 826, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає на правах оренди устаткування, вказане в п. 1 додатку № 1, який є невід'ємною частиною договору оренди.

Відповідно до акту приймання - передачі майна № б/н від 31 липня 2014 року до договору оренди устаткування орендодавець передав, а орендар отримав устаткування - машину для виготовлення кави SPIDEM VILLA серійний номер 9009SR40102927, інвентарний номер VR 1246 (далі - устаткування) у кількості 1 шт., загальною вартістю 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.

Пунктом 2.2. Договору встановлено, що договір укладається терміном на 11 (одинадцять) місяців та вважається пролонгованим на кожний наступний термін (одинадцять місяців), якщо за 10 (десять) календарних днів до закінчення терміну дії договору орендар не вияв бажання у письмовій формі його розірвати.

На момент пред'явлення позовної заяви договір оренди устаткування пролонгований на строк 11 (одинадцять) місяців - до 31.04.2017 р., адже орендар не виявив бажання припинити дію договору оренди устаткування і на сьогоднішній день фактично користується орендованим майном.

Згідно п. 4.1.7. договору оренди устаткування, у разі пошкодження або крадіжки устаткування орендар зобов'язаний в термін 14 календарних днів виплатити орендодавцеві повну вартість устаткування або замінити на аналогічне.

Як зазначає позивач, що у травні місяці 2016 року, ФОП ОСОБА_2 перебуваючи на торговельній точці, де здійснювала свою господарську діяльність ФОП ОСОБА_3, а саме: АДРЕСА_3, не виявив передане в оренду устаткування. ФОП ОСОБА_3 не змогла пояснити де наразі перебуває орендоване устаткування.

В порядку досудового врегулювання спору, відповідно до частини 2 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України, 20.05.2016 року на юридичну адресу ФОП ОСОБА_3 поштою було відправлено претензію з вимогою про повернення орендованого устаткування - машину для виготовлення кави SPIDEM VILLA серійний номер 9009SR40102927, інвентарний номер VR 1246 у кількості 1 шт., загальною вартістю 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. або ж надати інше подібне устаткування чи компенсувати вартість орендованого устаткування в розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.

14.07.2015 року між ФОП ОСОБА_2 (орендодавець) та ФОП ОСОБА_3 (орендар) було укладено договір оренди устаткування № 1041, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає на правах оренди устаткування, вказане в п. 1 додатку № 1, який є невід'ємною частиною договору оренди.

Відповідно до акту приймання - передачі майна № б/н від 14 липня 2015 року до договору оренди устаткування орендодавець передав, а орендар отримав устаткування - машину для виготовлення кави SPIDEM VILLA серійний номер 091, інвентарний номер VR 1265 (далі - устаткування) у кількості 1 шт., загальною вартістю 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Пунктом 2.2. договору встановлено, що договір укладається терміном на 11 (одинадцять) місяців та вважається пролонгованим на кожний наступний термін (одинадцять місяців), якщо за 10 (десять) календарних днів до закінчення терміну дії договору орендар не вияв бажання у письмовій формі його розірвати.

На момент пред'явлення позовної заяви договір оренди устаткування пролонгований на строк 11 (одинадцять) місяців - до 30.04.2018 р., адже орендар не виявив бажання припинити дію договору оренди устаткування і на сьогоднішній день фактично користується орендованим майном.

Згідно п. 4.1.7. договору оренди устаткування, у разі пошкодження або крадіжки устаткування орендар зобов'язаний в термін 14 календарних днів виплатити орендодавцеві повну вартість устаткування або замінити на аналогічне.

Позивач вказує, що у травні місяці 2016 року, ФОП ОСОБА_2 перебуваючи на торговельній точці, де здійснювала свої господарську діяльність ФОП ОСОБА_3, а саме: АДРЕСА_4, не виявив передане в оренду устаткування.

В порядку досудового врегулювання спору, відповідно до частини 2 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України, 20.05.2016 року на юридичну адресу ФОП ОСОБА_3 поштою було відправлено претензію з вимогою про повернення орендованого устаткування - машину для виготовлення кави SPIDEM VILLA серійний номер 091, інвентарний номер VR 1265 у кількості 1 шт., загальною вартістю 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. або ж надати інше подібне устаткування чи компенсувати вартість орендованого устаткування в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Таким чином, позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого порушено права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

У відповідності до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Положення статті 525 Цивільного кодексу України визначають, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі статтею 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності з частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позовні вимоги, пов'язані з прийняттям майна з оренди, узгоджуються з приписом пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України, яким передбачений такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як примусове виконання обов'язку в натурі.

Отже, орендодавець на підтвердження виконання зобов'язання за договором оренди (найму) вправі в судовому порядку вимагати від орендаря повернення майна, яке було предметом договору, та документального оформлення такого повернення.

Відповідачем доказів на спростування вищевказаного до матеріалів справи не надано.

З огляду на викладене, суд вважає, що вимога про зобов'язання відповідача повернути орендоване майно є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 44 та статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн., оскільки з його вини спір було доведено до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_2) повернути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_5; РНОКПП НОМЕР_1)

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_2) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_5; РНОКПП НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору в розмірі 1378,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.09.2016 р.

Суддя Г.І. Сальнікова