РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2016Справа №910/14958/16

За позовом Першого заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України
до Державного підприємства «Укртранснафтопродукт»
про стягнення 401 908, 87 грн.
Суддя Ярмак О.М.

Представники сторін:
Від прокуратури: Пантюхов О.В. службове посвідчення №032439;
Від позивача: Ніколова В.М. представник за довіреністю №220/819/9 від 30.12.2015;
Від відповідача: Вороніна К.В. представник за довіреністю №01/350 від 07.04.2016.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Перший заступник військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Укртранснафтопродукт» про стягнення заборгованості у сумі 401 908, 87 грн., з яких 253053,73 грн. пені та 148855,14 грн. штрафу за порушення строків поставки продукції по договору № 286/1/15/17 від 08.07.2015.
Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.08.2016 р. порушено провадження у справі №910/14958/16, розгляд справи призначено на 20.09.2016.
19.09.2016 через відділ діловодства (канцелярію) суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив залишити позовну заяву без розгляду.
У судовому засіданні 20.09.2016 відповідно до ст. 85 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва, -
ВСТАНОВИВ:
08.07.2015 між Міністерством оборони України, як замовником, та Державним підприємством «Укртранснафтпродукт», як постачальником, укладено Договір №286/1/15/17 про постачання для державних потреб палива рідинного газу; олив мастильних; для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України).
Згідно умов договору постачальник зобов`язався постачити у 2015 році паливо рідинне та газ; оливи мастильні (бензин автомобільний підвищеної якості А-95-Євро виду ІІ класу С, а саме його еквівалент бензин не етильований АИ-95-К5-Евро або бензин автомобільний підвищеної якості А-95-Євро вид І) (далі продукція) для потреб Міністерства оборони України згідно Специфікації, а замовник забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті. Кількості, у строки і за цінами згідно з нижчевикладеною специфікацією.
Специфікацією (п.1.1. договору) в редакції додаткової угоди № 1 від 21.09.15 сторони обумовили поставку 449, 684 тон бензину протягом 30 днів з дати підписання договору на загальну суму 10657510,80 грн. з ПДВ.
Договір вважається виконаним, при умові постачання продукції не менше 99% від загального обсягу (п. 5.5. договору).
Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (п. 10.1. договору).
Додатковою угодою № 2 від 28.12.2015 сторони змінили строк дії договору, виклавши пункт 10.1 договору в наступній редакції:
« 10.1.Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до 31.03.2016, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.»
Додатковою угодою № 3 від 22.01.2016 сторони доповнили пункт 1.1 специфікацією № 2 відповідно до якої сторони домовились про поставку бензин не етильованого, АИ-95-К5-Євро або бензину підвищеної якості А-95-Євро вид І в кількості 98,00 тон в строк до 31.03.2016 на загальну суму 2 126 502, 00 грн.
Згідно наявної у матеріалах справи підписаної рознарядки на постачання державним підприємством «Укртранснафтпродукт» бензину неетильованого АИ-95-К5-Евро, бензину автомобільного підвищеної якості А-95-Євро вид І за ДСТУ 4839:2007, постачальник зобов`язується поставити на адресу військової частини НОМЕР_1 98 тонн бензину у строк до 31.03.2016.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 712 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
В силу вимог ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Зазначене також кореспондується зі ст. ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).
Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Матеріалами справи встановлено, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором, товар у встановлені договором строки (до 31.03.2016) не поставив.
Частиною 2 ст. 231 ГК України встановлено, що за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. Аналогічна положення щодо відповідальності містяться в пункті 7.3.2 договору.
Пунктом 7.3.2 договору передбачено, що за порушення строків постачання продукції, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості продукції, з якої допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості.
На підставі вищевикладеного прокурор звернувся з позовом про стягнення з відповідача 253 053,73 грн. пені за період прострочки поставки з 31.03.2016 по 03.08.2016 та 148 855, 14 грн. штрафу.
Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені та штрафних санкцій і вважає, що він є правильним та обґрунтованим.
В своїх запереченнях відповідач зазначає, що з моменту підписання договору до моменту поставки товару, його ринкова вартість підвищилася, внаслідок чого останній не зміг виконати своє зобов`язання та просив позивача внести зміни до договору в частині ціни та строків виконання.
Суд, зазначає, що встановлення іншої ціни договору (збільшення або зменшення) є зміною істотної умови договору у відповідності до вимог ст. 651 ЦК України, при цьому відповідач погодив умови договору підписанням 22.01.2016 додаткової угоди № 3 до договору, взявши на себе зобов`язання поставити товар згідно специфікації № 2.
У відзиві на позовну заяву, відповідач просив залишити позов без розгляду з мотивів відсутності прав у першого заступника прокурора підписувати позовну заяву та посилався на те, що прокурор повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави.
Вказані стверджування не приймаються судом до уваги, оскільки в позовній заяві перший заступник військового прокурора Центрального регіону України чітко сформулював та умотивував інтереси держави, звернувшись з даним позовом до суду, та навів підстави для здійснення представництва держави у порядку передбаченому частиною 3 статті 2 ГПК України, яка надає прокурору право самостійно визначати, в чому полягає порушення інтересів держави.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.
Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст.33-34, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
1.Стягнути з Державного підприємства «Укртранснафтопродукт» (04070, м. Київ, вул. Фролівська, 1/6, ) на користь Міністерства оборони України (03186, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, ) 253 053 (двісті п`ятдесят три тисячі п`ятдесят три) грн. 73 коп. пені та 148 855 (сто сорок вісім вісімсот п`ятдесят п`ять) грн. 14 коп. штрафу.
2.Стягнути з Державного підприємства «Укртранснафтопродукт» (04070, м. Київ, вул. Фролівська, 1/6, ) на користь Військової прокуратури Центрального регіону України (01014, м. Київ, вул. Болбочана Петра, 8, код 38347014) 6 028 (шість тисяч двадцять вісім) грн. 63 коп. судового збору.
Видати наказ в порядку ст. 116 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 28.09.2016.

Суддя О.М. Ярмак