КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2016 р. Справа№ 927/309/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Буравльова С.І.

Алданової С.О.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників:

позивача: Хлобистін Д.М.;

відповідача: Кубрак О.В., Чепурний Б.М., Бєляєва Л.Л.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду Чернігівської області

від 24.05.2016р.

у справі №927/309/16 (суддя Цимбал-Нарожна М.П.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в

особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця"

ПАТ "Українська залізниця"

до Державного підприємства "Холминське лісове господарство"

про стягнення 37 300,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Чернігівської області з позовом про стягнення з Державного підприємства "Холминське лісове господарство" (далі - відповідач) 37 300,00 грн. штрафу, нарахованого позивачем на підставі ст. ст. 24, 118, 122 Статуту Залізниць України за неправильно зазначену відповідачем масу вантажу у накладній №33558925.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки відповідач є відправником вантажу, саме він повинен нести відповідальність за недовантаження вагонів (неправильне визначення маси вантажу).

Відповідач проти позову заперечував, наголошуючи на необґрунтованості та непідтвердженості позовних вимог. Зокрема, відповідач зазначав наступне:

- маса нетто була визначена позивачем математичним шляхом, а не окремими зважуваннями самої лісопродукції, тоді як відповідач зважує безпосередньо лісопродукцію на електронних кранових вагах;

- невідповідність маси вантажу, вказаної відповідачем у накладній №33558925, масі вантажу, визначеній станцією Нижньодніпровск-Вузол Придніпровської залізниці, виникла через застосування різних ваг, а також враховуючи те, що при визначенні ваги лісоматеріалів необхідно враховувати такий показник, як влагомісткість деревини, який є змінним;

- відповідачем не було порушено вимоги ст. ст. 118, 122 Статуту залізниць України, норми і правила визначених законодавством, у повному обсязі сплачено провізну плату, отже ним не було завдано збитків позивачу;

- відповідач просив суд зменшити розмір штрафу до 5 000,00 грн., посилаючись на те, що по даній справі мало місце саме недовантаження вантажу, а не перевантаження, а тому така обставина не привела до більшого зношення рухомого складу або можливості руйнації чи пошкодження вагону. Це також не могло призвести до сплати меншого розміру вартості перевезення вантажу, навпаки відповідачем оплачено вартість перевезення за більший розмір ваги, що вказаний в накладній.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 24.05.2016р. у справі №927/309/16 позов задоволено частково, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн. штрафу та 1 378,00 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Чернігівської області від 24.05.2016р. у справі №927/309/16 скасувати в частині зменшення штрафу та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини справи, а також невірно застосовано норми процесуального права, зокрема, ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, що на думку позивача призвело до безпідставного зменшення заявленої до стягнення суми штрафу. При цьому, позивач звертав увагу суду апеляційної інстанції на наступні обставини:

- відсутність доказів понесення реальних збитків позивачем внаслідок порушення відповідачем вимог Статуту залізниць України не може бути підставою для зменшення штрафу;

- штраф стягується за сам факт допущення порушення, незалежно від того, чи завдано у зв'язку з цим збитки;

- вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, врахувати інтереси сторін, які заслуговують на увагу, причини неналежного виконання або невиконання обов'язку, вжиття відповідачем заходів для усунення порушення та його наслідків та інші обставини, які заслуговують на увагу, господарський суд не має права з власної ініціативи зменшувати розмір штрафу, встановлений ст. ст. 118 та 122 Статуту, виходячи тільки з того, що, на думку суду, встановлений Статутом розмір штрафу є занадто великим;

- відповідачем не було надано жодних доказів на підтвердження скрутного фінансового стану підприємства або винятковості даного правопорушення, тобто об'єктивних підстав для зменшення розміру штрафу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.08.2016р. (головуючий суддя Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Буравльов С.І.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 08.09.2016р.

31.08.2016р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи судової практики з аналогічної категорії справ.

Вказане клопотання було задоволено судом.

В судовому засіданні 08.09.2016р. представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду Чернігівської області від 24.05.2016р. у справі №927/309/16 скасувати в частині зменшення штрафу та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В судовому засіданні 08.09.2016р. представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив суд залишити скаргу без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін як таке, що було прийнято з повним, всебічним і об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні 08.09.2016р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 22.09.2016р.

В судовому засіданні 22.09.2016р. представник позивача підтримав пояснення, надані у попередньому судовому засіданні, просив суд апеляційну скаргу задовольнити.

В судовому засіданні 22.09.2016р. представники відповідача також підтримали раніше надані пояснення, просили суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

В судовому засіданні 22.09.2016р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Відповідно до положень діючого законодавства накладна є письмовою формою договору перевезення вантажу, яка укладається на бланку встановленої форми між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача і одночасно є договором застави вантажу як гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за дане конкретне перевезення.

З матеріалів справи вбачається, що у вересні 2015 року зі станції Корюківка Південно-західної залізниці відповідач здійснив відправлення вагону №68004415 на підставі залізничної накладної №33558925 від 29.09.2015р. на станцію Ароматная Придніпровської залізниці. У вказаному вагоні перевозився вантаж - "долготье рудничное", штабелі по 2,0 м, висота навантаження 3,6 м, кар. сертифікат №24-064АА-471744. Маса вантажу, завантаженого у вагон відповідачем (вантажовідправником) становить 56 000,00 кг (п.п.20, 24, 28 залізничної накладної).

Одержувачем вантажу вказано ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля", Дніпропетровська область, м. Павлоград (п.4 залізничної накладної).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач наголошував на тому, що при прибутті вагону №68004415 на станцію Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці на підставі даних залізничної накладної №33558925 від 29.09.2015р. було здійснено перевірку маси вантажу і виявлено, що остання не відповідає масі, вказаній відправником у залізничній накладній.

Враховуючи виявлену невідповідність маси вантажу, позивачем було складено комерційний акт РА №011690/811 від 03.10.2015р., згідно з яким в залізничній накладній №33558925 від 29.09.2015р. вказана маса вантажу - 56 000 кг, тоді як фактично маса вантажу складає 41 400 кг, тобто на 14 600 кг менше, ніж вказано вантажовідправником у накладній.

Враховуючи, що відповідно до ст. 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 Статуту залізниць України, позивач просив суд стягнути з відповідача 37 300,00 грн. штрафу.

Місцевий господарський суд визнав вимоги позивача нормативно обґрунтованими та документально підтвердженими, але за клопотанням відповідача зменшив заявлену до стягнення суму штрафу з 37 300,00 грн. до 5 000,00 грн.

Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності залізничного транспорту загального користування визначено Законом України "Про залізничний транспорт", а відносини, пов'язані з діяльністю транспорту, у тому числі залізничного, регулюються Законом України "Про транспорт", іншими актами законодавства України.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про транспорт" нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, шляхів сполучення, організації безпеки руху, охорони громадського порядку, пожежної безпеки, санітарні та екологічні вимоги, що діють на транспорті, є обов'язковими для власників транспорту і громадян, які користуються послугами транспорту та шляхами сполучення.

Постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998р. (із змінами і доповненнями) було затверджено Статут залізниць України, згідно зі ст. 6 якого вантаж - це матеріальні цінності, які перевозяться залізничним транспортом у спеціально призначеному для цього вантажному рухомому складі. Вантажовідправником (відправником вантажу, вантажовласником) є зазначена у документі на перевезення вантажу (накладній) юридична чи фізична особа, яка довіряє вантаж залізниці для його перевезення. Вантажоодержувачем (одержувачем вантажу, вантажовласником) є зазначена у документі на перевезення вантажу (накладній) юридична чи фізична особа, яка за дорученням вантажовідправника отримує вантаж.

Відповідно ст. 2 Статуту залізниць України останній визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Згідно зі ст. 6 Статуту залізниць України накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 908 Цивільного кодексу України, ст. 306 Господарського кодексу України загальні умови перевезення вантажів визначаються цими кодексами, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються у встановленому порядку.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення конкретного вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (ст. 909 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В ст. 307 Господарського кодексу України передбачено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

В ст. 23 Статуту залізниць України передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Накладна згідно з Правилами оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за №863/5084 (далі - Правила оформлення перевізних документів) може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП)). Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги. Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

Відповідно до п.6.6 Правил оформлення перевізних документів заповнення накладної на маршрут або групу вагонів здійснюється згідно з додатком 3 до цих Правил з урахуванням таких особливостей, зокрема, у графах 24 "Маса вантажу, визначена відправником" та 25 "Маса вантажу, визначена залізницею" зазначається загальна маса вантажу.

Згідно зі ст. 28 Правил приймання вантажів до перевезення вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

В ст. 24 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

В процесі судового розгляду було встановлено, що при оформленні залізничної накладної №33558925 від 29.09.2015р. на перевезення вантажу вагоном №68004415 відповідачем було вказано в графі "Маса вантажу, визначена відправником" 56 000 кг (том справи - 1, аркуш справи - 8).

Після прибуття вагону №68004415 на станцію Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці було здійснено перевірку даних про вантаж, внесених до накладної, в ході якої виявлено, що фактична маса вантажу відрізняється від маси, вказаної вантажовідправником в залізничній накладній, а саме: в накладній вказано масу 56 000 кг, а фактично маса вантажу є меншою та становить 41 400 кг, тобто на 14 600 кг менше, про що відповідачем було складено комерційний акт РА №011690/811/3 (том справи - 1, аркуш справи - 9).

У розділі "Є" комерційного акта "відмітка станції призначення про стан вантажу, який прибув з актом попутної станції" станцією "Ароматная" Придніпровської залізниці, зроблено відмітку про те, що під час перевірки вантажу різниці проти комерційного акта не виявлено.

Відповідно до ст. 23 Статуту залізниць України, п.п.1.1, 2.1 Правил оформлення перевізних документів відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил.

Згідно зі ст. 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

В ст. 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до ст. 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Тобто, в даному випадку спірна накладна оформлялася безпосередньо відповідачем, як вантажовідправником, і саме останній несе відповідальність за правильність внесених в накладну відомостей.

В своїх запереченнях на позов відповідач зазначав про те, що в даному випадку мало місце саме недовантаження вантажу, а не перевантаження, а тому недовантаження вагону не привело до більшого зношення рухомого складу або можливості руйнації чи пошкодження вагону.

Однак у розгляді справ про стягнення вищезгаданого штрафу слід виходити з того, що неправильно вказаною має бути хоча б одна відомість. Підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відповідних відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках, передбачених ст. 129 Статуту залізниць України. Штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на спростування обставин, викладених в позові.

Оскільки факт невірного зазначення відповідачем, як вантажовідправником, маси вантажу в залізничній накладній №33558925 від 29.09.2015р. підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, комерційним актом РА №011690/811/3 від 03.10.2015р., колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що до відповідача за вказані дії підлягає застосуванню відповідальність, передбачена ст. 122 Статуту залізниць України, у вигляді штрафу у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Зважаючи на те, що провізна плата за вагон згідно із залізничною накладною становить 7 460,00 грн., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф у розмірі 37 300,00 грн. (7 460,00 х 5 = 37 300,00).

Відносно клопотання відповідача про зменшення заявленої позивачем до стягнення суми штрафу до 5 000,00 грн., колегією суддів було встановлено наступне.

Як уже зазначалося вище, обґрунтовуючи своє клопотання про зменшення суми штрафу, відповідач зазначав про те, що в даному випадку дії відповідача не привели до більшого зношення рухомого складу або можливості руйнації чи пошкодження вагону. Виявлене позивачем порушення не могло призвести до сплати меншого розміру вартості перевезення вантажу, навпаки відповідачем оплачено вартість перевезення за більший розмір ваги, що вказаний в накладній.

Згідно з ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В п.3 ч.1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

З вищенаведених правових норм випливає, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (аналогічна правова позиція викладена в п.3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

В своїх запереченнях проти клопотання відповідача позивач зазначав про те, що недовантаження (в тому числі у встановленому розмірі) могло з великою ймовірністю створити загрозу безпеці руху поїздів або завдати інших збитків.

Позивачем не було надано доказів на підтвердження обставин, викладених у його запереченнях проти клопотання відповідача. По суті, заперечення позивача є лише його припущеннями, які не підтверджені належними та допустимими доказами.

Однак, надавши належну правову оцінку усім наявним в матеріалах справи документам та доводам сторін, прийнявши до уваги факт відсутності негативних наслідків для позивача (відсутність збитків), розмір штрафу та майновий стан відповідача, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом відносно доцільності зменшення розміру заявленого позивачем штрафу до 5 000,00 грн. і задоволення клопотання відповідача (аналогічна правова позиція щодо застосування ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 83 Господарського процесуального кодексу України наведена в постановах Вищого господарського суду України у справі №905/3638/15 від 13.06.2016р., у справі №905/2626/15 від 16.06.2016р.).

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Чернігівської області у справі №927/309/16 від 24.05.2016р. та задоволення апеляційної скарги.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 77, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Чернігівської області у справі №927/309/16 від 24.05.2016р. - без змін.

2. Матеріали справи №927/309/16 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.І. Буравльов

С.О. Алданова