Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "26" вересня 2016 р. Справа № 906/863/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_1 - довіреність від 22.08.2016;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (м. Київ)

до 10 Територіального гвардійського вузла урядового зв'язку державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України (смт. Миропіль Романівський район Житомирська область)

про стягнення 34827,95 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 34827,95грн., з яких: 32328,62грн. - страхове відшкодування, 1803,16грн. - інфляційні, 696,17грн. - 3% річних. Витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

Позивач в судове засідання не з'явився, надіслав клопотання від 06.09.2016 за вих.№4130/2078-УСГ про розгляд справи без участі представника позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві від 23.09.2016. Зокрема зазначив, що положення ст.625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. В зв'язку з чим, вважає позовні вимоги в частині стягнення інфляційних та 3% річних безпідставними та не обґрунтованими.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 12 вересня 2013 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" (страховик/позивач) та Представництвом Ядран-Галенської Лабораторії був укладений Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0107-13-01890, предметом якого є страхування транспортного засобу "Renault Logan", державний № НОМЕР_1 (а.с.10).

03 липня 2014 року в м. Миколаїв на перехресті вул. Пушкінської та Спаського відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Renault Logan", державний № НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу "ЗІЛ 131", державний № 2183 К6 під керуванням водія ОСОБА_3.

Постановою Романівського районного суду Житомирської області від 29.08.2014 у справі №290/822/14-п від 29.08.2014 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні вказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.19).

Внаслідок зазначеної вище дорожньо-транспортної пригоди застрахований у позивача транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

Таким чином, через пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди застрахованого транспортного засобу у позивача виник обов'язок виплатити страхове відшкодування згідно з умовами договору.

Згідно ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.

Як зазначив позивач, страхувальник звернувся до ПАТ "СК "Українська страхова компанія" із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 07.07.2014 року з наданням усіх необхідних документів.

Позивачем на підставі рахунку №ТОВ-001040 від 05.09.2014 року було складено страховий акт № ПСКА-4323 та розрахунок суми страхового відшкодування, що належить до виплати страхувальнику (а.с.27-30).

Позивач на підставі вищевказаних документів здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 32328,62грн., що підтверджується платіжним дорученням №22713 від 12.09.2014 року.

Таким чином, позивач виконав свої зобов'язання страховика за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів перед страхувальником в повному обсязі.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 23.09.2015 у справі №290/734/15-ц встановлено, що під час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 виконував службові обов'язки на службовому автомобілі, який належить 10 Територіальному гвардійському вузлу урядового зв'язку державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України (а.с.32-34).

29 жовтня 2015 року позивач направив на адресу відповідача претензію за вих.№ 2695/2078-УСГ (а.с.35), яка залишена без відповіді та задоволення.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Після виплати страхового відшкодування до позивача перейшло право вимоги щодо сплати шкоди в розмірі виплаченого страхового відшкодування - 32328,62 грн. до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2. ст. 1187 Цивільного кодексу України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 статті 1172 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Таким чином, сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті відповідачем, становить 32328,62 грн.

Крім суми страхового відшкодування, позивач з посиланням на ст.625 ЦК України просить стягнути з відповідача 1803,16грн. - інфляційних та 696,17грн. - 3% річних.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

У частині 2 пункту 4 вказаної постанови зазначено, що положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань.

Пунктом 5.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Також слід зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

Таким чином, дія частини другої статті 625 ЦК про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення інфляційних у сумі 1803,16грн. та 3% річних у сумі 696,17грн. задоволенню не підлягають.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 32328,62грн. страхового відшкодування обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з 10 Територіального гвардійського вузла урядового зв'язку державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України (13033, Житомирська область, Романівський район, смт. Миропіль, вул. Паркова, буд.1, )

- на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. І.Федорова, 32-А, ):

- 32328,62грн. - страхового відшкодування;

- 1279,11грн. - судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 29 вересня 2016 року.

Суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу (рек. з повід.)

3 - відповідачу (за заявою)