ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2016р. Справа №914/3312/15

За позовом: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, м. Львів

до відповідача: Релігійної громади Української церкви Київського патріархату Франківського району м. Львова, м. Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Управління Львівсько-Сокальської єпархії Української Православної Церкви Київського патріархату, м. Львів

про: стягнення 50486,22 грн. заборгованості за фактичне використання майна та повернення за актом прийому-передачі нежитлових приміщень,

Головуюча суддя Король М.Р.

Суддя Крупник Р.В.

Суддя Галамай О.З.

За участю представників:

від позивача: Черняк Ю.І. - представник (довіреність №3166 від 29.06.2016р.);

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився.

В судовому засіданні 21.09.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору:

позов заявлено Квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова (м. Львів) до Релігійної громади Української церкви Київського патріархату Франківського району м. Львова (м. Львів) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Управління Львівсько-Сокальської єпархії Української Православної Церкви Київського патріархату (м. Львів) про стягнення 50486,22 грн. заборгованості за фактичне використання майна та повернення за актом прийому-передачі нежитлових приміщень.

Ухвалою суду від 18.09.2015 року порушено провадження у справі. Розгляд судової справи призначено на 01.10.2015 року Вимоги до сторін висвітлено в зазначеній ухвалі, в тому числі визнано обов'язковою участь повноважних представників сторін в судове засідання.

Розгляд справи відкладався з підстав, зазначених у відповідних ухвалах суду.

Суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Управління Львівсько-Сокальської єпархії Української Православної Церкви Київського патріархату (79005, м. Львів, вул. Грушевського, 2).

Строк розгляду спору було продовжено за клопотанням позивача.

Ухвалою суду від 01.12.2015 року призначено колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

Автоматизованою системою документообігу господарського суду визначено склад колегії для розгляду даної справи: головуюча суддя Король М.Р., суддя Юркевич М.В. та суддя Синчук М.М.

Ухвалою суду від 03.02.2016 року провадження у справі зупинено до вирішення господарським судом справи №914/274/16 за позовом Релігійної громади Української православної церкви Київського патріархату Франківського району м. Львова (м. Львів) до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (м. Львів) про визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно.

Ухвалою суду від 01.06.2016 року провадження у справі поновлено. Розгляд справи призначено на 15.06.2016 року.

01.07.2016 року, у зв'язку з відпусткою судді Синчука М.М., проведено автоматичну зміну складу колегії суддів, суддю Синчука М.М. замінено на суддю Березяк Н.Є.

02.08.2016 року, у зв'язку з перебуванням у відпустці судді Березяк Н.Є., проведено автоматичну зміну складу колегії суддів, суддю Березяк Н.Є. замінено на суддю Долінська О.З.

05.09.2016 року, у зв'язку з відпусткою суддів Юркевича М.В. та Долінської О.З., проведено автоматичну зміну складу колегії суддів, суддів Юркевича М.В. та Долінську О.З. замінено на суддів Крупника Р.В. та Березяк Н.Є.

Представник позивач в судове засідання 07.09.2016 року прибув, подав через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації заяву (вх. №35878/16 від 07.09.2016р.) про уточнення позовних вимог, згідно якої 50486,22 грн. заборгованості за фактичне використання майна, яку позивач просить стягнути з відповідача, є неустойкою, нарахованою у подвійному розмірі орендної плати за користування майном після припинення договірних відносин. Суд прийняв до розгляду вказану заяву позивача.

Відповідач та третя особа участь повноважних представників в судовому засіданні не забезпечили, з клопотаннями та заявами не зверталися.

Розгляд справи відкладено на 21.09.2016 року.

19.09.2016 року, у зв'язку з відпусткою судді Березяк Н.Є, проведено автоматичну зміну складу колегії суддів, суддю Березяк Н.Є. замінено на суддю Галамай О.З.

Представник позивача в судове засідання 21.09.2016 року прибув, позовні вимоги, з врахуванням заяви (вх. №35878/16 від 07.09.2016р.) про уточнення позовних вимог, підтримав повністю, через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації подав клопотання (вх. №36612/16 від 13.09.2016р.) про долучення документів до матеріалів справи.

Відповідач та третя особа участь повноважних представників в судовому засіданні не забезпечили, з клопотаннями та заявами не зверталися.

Відповідно до п.3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, повно та об'єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

18.03.2002 року між Міністерством оборони України в особі начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України (далі по тексту - Орендодавець) та Релігійною громадою Української Православної Церкви Київського Патріархату Франківського району міста Львова (далі по тексту - Орендар) укладено договір оренди №50/2002/ГоловКЕУ, відповідно до п.1.1. якого, Орендодавець здав, а Орендар прийняв в строкове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 341,1 м2, в будівлі №107 по генплану, за адресою: м. Львів, вул. Кн. Ольги, 5, що знаходяться на обліку Львівської КЕЧ району, вартість яких визначена відповідно до експертного висновку про оцінку майна і становить 109488,00 грн. без врахування ПДВ (станом на 31.07.2001 року).

Відповідно до п.2.3. договору, названі в п.1.1. приміщення Орендодавець передає Орендарю під культову споруду.

Даний договір діє з 18.03.2002 року по 18.03.2007 року (п.10.1. договору).

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2. договору, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України і складає 3284,64грн. за рік (без індексів інфляції і ПДВ) та 274,81грн. за базовий місяць оренди (жовтень 2001 року).

01.04.2011 року між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова та Релігійною громадою Української Православної Церкви Київського Патріархату Франківського району міста Львова укладено додатковий договір оренди №50-1/2011/КЕВ. За умовами цього договору Орендодавець здав, а Орендар прийняв у строкове платне користування Приміщення, вартість якого визначена на 31.07.2001 року за незалежною оцінкою та становить згідно з актом оцінки 109488,00 грн.

31.12.2011 року між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова та Релігійною громадою Української Православної Церкви Київського Патріархату Франківського району міста Львова укладено додатковий договір оренди №50-2/2011/КЕВ. За умовами цього договору Орендодавець здав, а Орендар прийняв у строкове платне користування Приміщення, що знаходяться на обліку Львівської КЕЧ району, вартість якого визначена на 31.10.2011 року за незалежною оцінкою та становить згідно з актом оцінки 456.135,00 грн.

Як зазначає позивач, в подальшому, відповідно до Додаткових угод №50-1/2011/КЕВ від 01.04.2011 року та №50-2/2011/КЕВ від 31.12.2011 року, строк дії договору оренди №50/2002/ГоловКЕУ від 18.03.2002 року було продовжено до 29.12.2014 року.

Рішенням господарського суду Львівської області від 11.06.2013 року у справі №914/1746/13 за позовом Львівського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України в інтересах держави в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова до Релігійної громади Української церкви Київського патріархату Франківського району про розірвання договору оренди №50/2002/ГоловКЕУ від 18 березня 2002 року та стягнення орендної плати в розмірі 36569,72 грн. позовні вимоги задоволено, зокрема розірвано договір оренди нежитлових приміщень, загальною площею 341,1 кв.м., №50/2002/ГоловКЕВ від 18 березня 2002 року розташованих на території військового містечка №1 у будівлі 107 по генплану за адресою: м. Львів, вул. Княгині Ольги, 5, який укладений між Головним квартино-експлуатаційним управлінням Міністерства оборони України та Релігійною громадою Української церкви Київського патріархату Франківського району.

У зв'язку із розірванням договору оренди №50/2002/ГоловКЕУ від 18.03.2002 року та неповерненням орендованого нерухомого майна орендарем, позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача неустойки у подвійному розмірі орендної плати за користування майном після закінчення строку договору в сумі 50486,22грн. та зобов'язання звільнити та повернути за актом приймання-передачі нежитлові приміщення.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до приписів ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як встановлено судом, 18.03.2002 року між Міністерством оборони України в особі начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України (далі по тексту - Орендодавець) та Релігійною громадою української церкви Київського патріархату Франківського району міста Львова (далі по тексту - Орендар) укладено договір оренди №50/2002/ГоловКЕУ (далі по тексту - Договір №1) відповідно до п.1.1. якого, Орендодавець здав, а Орендар прийняв в строкове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 341,1 м2, в будівлі №107 по генплану, за адресою: м. Львів, вул. Кн. Ольги, 5 (далі по тексту - Приміщення), що знаходяться на обліку Львівської КЕЧ району, вартість яких визначена відповідно до експертного висновку про оцінку майна і становить 109488,00грн. без врахування ПДВ (станом на 31.07.2001 року).

Рішенням господарського суду Львівської області від 11.06.2013 року у справі №914/1746/13, яке набрало законної сили, розірвано договір оренди нежитлових приміщень №50/2002/ГоловКЕВ від 18 березня 2002 року.

01.04.2011 року між Орендодавцем та Орендарем укладено додатковий договір оренди №50-1/2011/КЕВ, за умовами якого Орендодавець здав, а Орендар прийняв у строкове платне користування Приміщення. Відповідно до п.10.1. вказаного договору, даний договір діяв до 30.12.2011 року.

31.12.2011 року між Орендодавцем та Орендарем укладено додатковий договір оренди №50-2/2011/КЕВ. За умовами цього договору Орендодавець здав, а Орендар прийняв у строкове платне користування Приміщення.

Згідно з п.10.1. додаткового договору оренди №50-2/2011/КЕВ, даний договір діє з моменту підписання до 29.12.2014 року.

Частиною 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди упродовж одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Дана норма кореспондує з приписами статті 764 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави стверджувати, що законодавець розмежовує поняття продовження дії договору та укладення договору на новий термін.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що додаткові договори від 01.04.2011 р. та від 31.12.2011 р. є укладеними договорами найму на новий термін відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Оскільки рішенням господарського суду Львівської області розірвано договір оренди нежитлових приміщень №50/2002/ГоловКЕВ від 18 березня 2002 року, а в матеріалах справи відсутні докази звернення орендодавця до орендаря про припинення або зміну умов додаткового договору оренди №50-2/2011/КЕВ від 31.12.2011 р. протягом місяця після закінчення терміну його дії, суд констатує продовження його дії на той самий термін і на тих самих умовах.

Частиною 1 статті 785 ЦК України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Приписами ч.2 ст.785 ЦК України встановлено, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Враховуючи те, що орендні правовідносини між сторонами не припинено, у відповідача не настав обов`язок повернути орендоване приміщення, а відповідно відсутні правові підстави для сплати відповідачем неустойки, передбаченої ч.2 ст.785 ЦК України, за неповернення такого майна орендодавцю.

Завданнями Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» є, зокрема: гарантування права на свободу совісті громадянам України та здійснення цього права; забезпечення відповідно до Конституції України, Декларації про державний суверенітет України та норм міжнародного права, визнаних Україною, соціальної справедливості, рівності, захисту прав і законних інтересів громадян незалежно від ставлення до релігії; подолання негативних наслідків державної політики щодо релігії і церкви; гарантування сприятливих умов для розвитку суспільної моралі і гуманізму, громадянської злагоди і співробітництва людей незалежно від їх світогляду чи віровизнання.

Культові будівлі і майно, які становлять державну власність, передаються організаціями, на балансі яких вони знаходяться, у безоплатне користування або повертаються у власність релігійних організацій безоплатно за рішеннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Республіці Крим - Уряду Республіки Крим. (ч. 2 ст. 17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації»).

Згідно із ч.ч.6, 10 ст.17 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», релігійні організації мають переважне право на передачу їм культових будівель із земельною ділянкою, необхідною для обслуговування цих будівель. Рішення державних органів з питань володіння та користування культовими будівлями і майном можуть бути оскаржені до суду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Із врахуванням викладеного, позовні вимоги не підлягають до задоволення з підстав їх необґрунтованості та безпідставності.

Згідно ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судовий збір покладається на позивача відповідно до ст.49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.4, 43, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повне рішення складено 26.09.2016 року.

Головуюча суддя Король М.Р.

Суддя Крупник Р.В.

Суддя Галамай О.З.