КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2016 р. Справа№ 910/8293/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Разіної Т.І.

Рудченка С.Г.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 22.09.2016 року по справі №910/8293/16 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-західна залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2016р.

по справі №910/8293/16 (суддя: Смирнова Ю.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-західна залізниця"

до Публічного акціонерного товариства "Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті України"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Залізнична аптека"

про розірвання договору та зобов'язання повернути майно.

ВСТАНОВИВ:

В травні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-західна залізниця" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті України" (далі-відповідач) про розірвання договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №ПЗ/Л-030001/НІН від 19.09.2013р. та зобов'язання відповідача повернути нерухоме майно - частину будівлі Центрального вокзалу у 4-му касовому залі, площею 106 кв.м., розмішене за адресою: м.Київ, площа Вокзальна, 1.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.06.2016р. у справі №910/8293/16 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції від 21.06.2016р., позивач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить зазначене рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на невідповідність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду, обставинам справи; на неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

22.09.2016р. представником позивача подано до суду додаткові пояснення з додатковими доказами по справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи та заслухавши представників сторін, судова колегія встановила наступне.

19.09.2003р. між Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця", як орендодавцем, та Закритим акціонерним товариством "Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті України" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Український центр обслуговування пасажирів на залізничному транспорті України"), як орендарем, був укладений договір оренди нерухомого майна №ПЗ/Л-030001/НІН (надалі - Договір), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - частину будівлі Центрального вокзалу у 4-му касовому залі, площею 106,0 кв.м, розміщене за адресою: м.Київ, Привокзальна площа, 1, що знаходиться на балансі вокзалу станції Київ-Пасажирський, вартість якого становить за експертною оцінкою, становим на 01.05.2003 - 1 138 238,00 грн. Майно передається в оренду з метою здійснення торгівлі продовольчими товарами підакцизної групи.

Відповідно до п.2.1 Договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акта приймання-передачі майна.

Так, на виконання умов Договору 19.09.2003р. між сторонами було підписано акт приймання-передачі нежитлового приміщення, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв нерухоме майно - частину будівлі Центрального вокзалу у 4-му касовому залі, площею 106,0 кв.м, розміщене за адресою: м. Київ, Привокзальна площа, 1.

Згідно із п.5.1 Договору орендар зобов'язаний використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов цього Договору.

В подальшому, між сторонами було укладено Додатковий договір №1 від 01.07.2009р. про внесення змін до Договору, яким, зокрема внесено зміни в п.1.1 розділу 1 Договору та викладено абзац 2 вказаного пункту в такій редакції: "Майно передається з метою здійснення торгівлі продовольчими товарами підакцизної групи".

Відповідно до п. 11.4 Договору за ініціативою однієї із сторін цей Договір може бути розірвано рішенням господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за результатами обстеження майна, орендованого за Договором, проведеним 15.04.2016р. посадовими особами та відповідальними працівниками з питань оренди виробничого підрозділу вокзалу станції Київ-Пасажирський регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" за участю представника Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву, встановлено, що майно використовується не за призначенням, встановленим умовами Договору.

За змістом акту обстеження орендованого майна від 15.04.2016р., складеного за результатами перевірки, відповідне майно передане в суборенду іншим підприємствам для здійснення господарської діяльності - під розміщення аптеки (ТОВ "Залізнична аптека" вивіска "Аптека № 1 Доброго дня") близько 50 кв.м.; під розміщення інтернет-кафе - 16,50 кв.м.; під реалізацію непродовольчих товарів (мобільні аксесуари) - 6,50 кв.м.; продовольчі товари з правом продажу товарів підакцизної групи близько 30 кв.м.; крім того, в приміщенні інтернет-кафе, згідно з прейскурантом та рекламною вивіскою відбувається реалізація аудіо та відео продукції (орендна ставка - 18%).

Аналогічний акт обстеження орендованого майна складений також 07.06.2016р.

В зв'язку з чим, посилаючись на положення ст.26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та ст.783 Цивільного кодексу України, позивач вказує на наявність підстав для розірвання Договору.

Згідно із ч.1 ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

У відповідності до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Внаслідок укладення зазначеного вище Договору між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Судова колегія проаналізувавши умови Договору вважає, що останній за своїм змістом та правовою природою є договором оренди (найму).

У відповідності до ст. 783 Цивільного кодексу України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: 1) наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; 2) наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; 3) наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; 4) наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Частиною 3 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

В свою чергу, за змістом ч.2 ст.22 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар має право передати в суборенду нерухоме та інше окреме індивідуально визначене майно (окремі верстати, обладнання, транспортні засоби, нежилі приміщення тощо), якщо інше не передбачено договором оренди. При цьому строк надання майна у суборенду не може перевищувати терміну дії договору оренди.

Відповідно до ч.1 ст.774 Цивільного кодексу України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 6.6 Договору сторони погодили, що орендар має право передавати третім особам належні йому право оренди та інші права (повністю чи у певній частині) які випливають з цього Договору, за попередньою згодою орендодавця.

Як свідчать матеріали справи, листом №2/11-331 від 11.12.2014р. відповідач звернувся до орендодавця - начальника Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" Кривопішина О.М. із проханням погодити передачу в суборенду орендованого на підставі Договору майна з метою розміщення: аптеки площею 53,00 кв.м.; кафе (бару), що здійснює продаж товарів підакцизної групи площею 23 кв.м.; Інтернет-кафе площею 19 кв.м. та торгівельного об'єкту з продажу товарів непродовольчої групи площею 11,00 кв.м. (а.с.76 т.).

У відповідь на вказаний лист орендодавцем в особі першого заступника начальника залізниці на адресу відповідача направлено лист №Н3-1-4/1835 від 18.12.2014р., в якому зазначено, що залізниця не заперечує щодо передачі в суборенду державного нерухомого майна, загальною площею 106,0 кв.м., що розташоване у 4-му касовому залі Центрального залізничного вокзалу, а саме: 53,0 кв.м. з метою розміщення аптеки, 23,0 кв.м. з метою розміщення кафе (бару) з правом продажу товарів підакцизної групи товарів, 19,0 кв.м. з метою розміщення Інтернет-кафе, 11,0 кв.м. з метою розміщення торгівельного об'єкту з продажу товарів непродовольчої групи (а.с.77 т.1).

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що орендодавцем погоджено можливість передання в суборенду орендованого на підставі Договору майна загальною площею 106,0 кв.м., що розташоване у 4-му касовому залі Центрального залізничного вокзалу, а також погоджено цільове використання даного майна - з метою розміщення аптеки, кафе (бару) з правом продажу товарів підакцизної групи товарів, Інтернет-кафе, торгівельного об'єкту з продажу товарів непродовольчої групи.

Надані позивачем акти обстеження від 15.04.2016р. та 07.06.2016р. лише підтверджують, що орендоване майно використовується за призначенням, погодженим листом №2/11-331 від 11.12.2014р.

Також, судовою колегією враховано, що позивачем не вичинялись жодні дії щодо порушення відповідачем умов Договору з моменту погодження про передачу в суборенду спірного нерухомого майна до складання зазначених вище актів. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що особа яка погодила листом №Н3-1-4/1835 від 18.12.2014р. передачу відповідачем в суборенду майна була притягнута до відповідальності за перевищення службових повноважень.

При цьому, позивач продовжував отримувати оренді платежі передбачені Договором.

Доказів протилежного сторонами суду не надано.

Твердження позивача стосовно того, що в приміщенні інтернет-кафе, згідно з прейскурантом та рекламною вивіскою, відбувається реалізація аудіо та відео продукції (орендна ставка - 18%), судовою колегією не приймаються до уваги, оскільки позивачем відповідно до вимог ст.ст.33,34 ГПК України не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження реалізації аудіо та відео продукції на території орендованого майна відповідачем.

В той же час, в матеріалах справи наявний лист ФОП ОСОБА_3, наданий на запит відповідача щодо інформації про фактичне використання майна, переданого в суборенду, із зазначенням переліку послуг, які надаються в Інтернет-кафе, та копія прейскуранту цін на надання послуг в Інтернет-кафе. Реалізація аудіо та відео продукції серед вказаного переліку відсутня.

Таким чином, з огляду на те, що умовами п.6.6 Договору передбачено право орендаря за погодженням із орендодавцем передавати майно у суборенду третім особам, та враховуючи, що орендодавцем у письмовому вигляді було погоджено як можливість передачі майна в суборенду, так і мету використання відповідного майна, твердження позивача про порушення відповідачем умов Договору в частині використання майна за призначенням судовою колегією відхиляються.

Оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту порушення орендарем умов Договору, які в розумінні положень Цивільного кодексу України та Закону України "Про оренду державного та комунального майна" можуть бути підставою для розірвання Договору оренди, вимоги позивача про розірвання Договору оренди нерухомого майна №ПЗ/Л-030001/НІН від 19.09.2013 та зобов'язання відповідача повернути нерухоме майно задоволенню не підлягають.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Подані позивачем додаткові докази судовою колегіє не приймаються до уваги, оскільки відповідно до положень ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційним господарським судом приймаються додаткові докази, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Однак, позивачем не обґрунтував з посиланням на норми ст.101 цього кодексу неможливість подання додаткових доказів до суду першої інстанції. Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що поданий позивачем документ під назвою «Наказ від 04.09.2013р. №397-21 «Про розподіл обов'язків між начальником Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», його заступниками, головним інженером - першим заступником начальника залізниці, головним ревізором з безпеки руху поїздів і автотранспорту залізниці та радником начальника залізниці з безпеки» не містить жодного підпису останнього, при цьому має лише напис від руки «Наказ від 04.09.2013 №397-21». Крім того, поданий позивачем лист-погодження до наказу «Про розподіл обов'язків між начальником Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», його заступниками, головним інженером - першим заступником начальника залізниці, головним ревізором з безпеки руху поїздів і автотранспорту залізниці та радником начальника залізниці з безпеки» також не містить жодної помітки про затвердження останнього.

Доводи, наведені позивачем в апеляційній скарги з урахуванням доповнень до неї, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судові витрати на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-західна залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2016р. у справі №910/8293/16 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2016р. у справі №910/8293/16 залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/8293/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Т.І. Разіна

С.Г. Рудченко