ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2016 р. Справа № 925/987/16

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М. з секретарем судового засідання Волна С.В., за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліта" про стягнення 16 478,21 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача на користь позивача 16 478,21 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Відповідач у відзиві на позов просить суд відмовити у задоволенні позову. Також просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Клопотанням від 26.08.2016 (а.с. 40) відповідач просив закрити справу, оскільки аналогічний спір вирішується Уманським міськрайонним судом Черкаської області.

В судові засідання представники сторін не з'являлися, клопотання позивача та відповідача про проведення судових засіданнях в режимі відеоконференції судом відхилені через їх необґрунтованість.

Оскільки суду подано всі доводи та заперечення сторін щодо заявленого позову, то суд вважає, що справу можливо завершити розглядом за відсутності представників сторін, а клопотання позивача від 14.09.16 про чергове відкладення розгляду справи через задіяння його представника в іншому судовому засіданні слід відхилити. Чинним ГПК України не обмежується коло осіб, які можуть бути представником сторони у господарському процесі, а тому у позивача немає об'єктивних перешкод у тому, щоб забезпечити явку свого представника в засідання, якщо він бажає прийняти участь у розгляді справи.

У відповідності до ст. 33 ПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши наявні у справі докази та доводи сторін у поданих письмових поясненнях та запереченнях, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з такого:

З матеріалів справи вбачається наступне:

15.05.2012 року між позивачем та ТОВ "Порше Лізинг Україна" було укладено додаток до Генерального Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів (крім залізничого) № 28-2828-0157 від 26.04.2011 (а.с. 8), за умовами якого позивач застрахував автомобіль вказаного товариства від викрадення, ДТП, ПДТО, стихійного лиха, пожежі, нападу тварин на суму 82 000,00 доларів США (страхова сума).

Застрахований транспортний засіб - Volkswagen Touareg NF 2012 року випуску, номер кузова - WVGZZZ7PZCD045299.

Страховий поліс діє на території України, СНД, Європи.

Строк дії додатку - 12:00 год. 15.05.2012 по 24:00 год. 14.05.2017.

За доводами позивача, 19.07.2012 року об 11:20 год. у м. Києві по вул. Глушкова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, що належить ТОВ "Порше Лізинг Україна" та вантажного автомобіля "Iveco 75E15" держномер СА 0154АХ.

В результаті ДТП застрахований позивачем автомобіль ТОВ "Порше Лізинг Україна" та автомобіль відповідача отримали механічні ушкодження.

Факт скоєння ДТП підтверджується відомостями із довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 9039545 (а.с. 14).

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.01.2013 року у справі № 2601/24 (а.с. 15) встановлено, що у скоєному ДТП 19.07.2012 року винною особою є водій ОСОБА_1, що керував транспортним засобом марки "Iveco 75E15" держномер СА 0154АХ. Даного водія притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він не витримав безпечну дистанцію та швидкість руху, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2.

19.07.2012 року власник автомобіля Volkswagen звернувся із заявою до позивача про настання страхового випадку (а.с. 9).

Вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen держномер СА 0154АХ склала 19 771,33 грн. згідно рахунку № -1 ТОВ "Атлант-М Лепсе" (а.с. 10).

24.07.2012 року позивачем складено страховий акт № ДККА-18782 (а.с. 13), за даними якого визначено розмір страхового відшкодування за механічні пошкодження застрахованого автомобіля НОМЕР_3, що належить ТОВ "Порше Лізинг Україна" у сумі 16 478,21 грн.

Позивач сплатив страхове відшкодування в сумі 16 478,21 грн. на користь ТОВ "Атлант-М Лепсе" платіжним дорученням № 8509 від 24.07.2012 року (а.с. 16).

З приводу обгрунтованості розміру суми виплаченого позивачем страхового відшкодування між сторонами спору немає.

Клопотання відповідача (а.с. 40) про закриття даної справи з мотивів, що Уманським міськрайонним судом розглядається справа № 705/467/15-ц за позовом позивача до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП і цього відповідача вже замінено на ТОВ "Еліта", до задоволення не підлягає, виходячи з такого:

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 81 ГПК України та п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд може припинити провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав. Також позов може бути залишено без розгляду, якщо у провадженні господарського суду або іншого органу, який діє в межах своєї компетенції, є справа з господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Уманським міськрайонним судом не розглядається справа з господарського спору, а тому підстав для закриття провадження у справі господарського суду Черкаської області немає.

За доводами позивача, справа № 705/467/15-ц Уманським міськрайонним судом провадженням закрита.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічне положення міститься у статті 27 Закону України "Про страхування" (До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток).

У постанові Верховного Суду України від 1 червня 2016 року викладено правову позицію, що оскільки цивільно-правову відповідальність винної особи на момент скоєння ДТП було застраховано у страховій компанії, то відповідальною особою перед страховиком власника постраждалого авто за відшкодування страхової виплати є саме ця страхова компанія. А після виплати страхового відшкодування страхувальнику, до його страховика перейшло право вимоги до відповідальної особи - страхової компанії, що застрахувала авто винуватця ДТП ( ПрАТ "УОСК").

Спираючись на аналогічну судову практику, відповідач у відзиві на позов ( а.с. 28), не заперечуючи проти скоєння ДТП та вини свого працівника, водія ОСОБА_1 у її скоєнні, вважає, що позовні вимоги до ТОВ "Еліта" є безпідставними з таких мотивів:

За загальним правилом, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків - ст. 1172 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 21 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 року, володільці транспортних засобів повинні застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.

Оскільки між відповідачем та ВАТ "НАСК "Оранта" було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (поліс № АА 7640958 - а.с. 35), який діяв на час скоєння ДТП, то позивач повинен отримати своє відшкодування виключно за рахунок коштів ВАТ "НАСК "Оранта" в порядку суброгації. Однак, за доводами відповідача, позивач за відшкодуванням до ВАТ "НАСК "Оранта" не звертався.

Крім того, відповідач просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності, оскільки як з моменту скоєння ДТП так і з моменту проведення позивачем страхового відшкодування спливло вже більше 3х років, а тому строк позовної давності для захисту свого порушеного права позивач пропустив.

З приводу цих доводів судом встановлено наступне:

У відповідності до ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК).

У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі N 6-2809ц15 викладено, зокрема, таку правову позицію:

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Такими законами, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У таких правовідносинах відбувається заміна кредитора і до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника. Заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок з відшкодування шкоди не виконала.

Заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (стаття 262 ЦК України).

Оскільки у спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора, зокрема страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, застосовується загальний строк позовної давності (три роки), а його перебіг починається від дня настання страхового випадку.

У постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року викладено правовий висновок про те, що перехід права вимоги за нормами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями статті 1191 ЦК України, статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Так, відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов:

1. Право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов'язання перед потерпілим.

2. Регрес застосовується після припиненні зобов'язання з відшкодування шкоди.

За регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання, зокрема виплати страхового відшкодування (частина шоста статті 261 ЦК України).

Разом з тим статтею 993 ЦК передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

При цьому заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (частина перша статті 262 ЦК України).

Отже, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги сплаченого страхового відшкодування до заподіювача і строк такої вимоги починає спливати з моменту заподіяння шкоди.

У зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності.

Крім того, у правовідносинах майнового страхування страховик, що виплатив страхове відшкодування, не може звернутися до страхувальника чи іншої особи, яка одержала страхове відшкодування.

Натомість регрес у правовідносинах страхування характеризується тим, що страховик одержує право стягнути суму виплаченого відшкодування не лише з третьої особи, а й із самого страхувальника. Право страховика на пред'явлення регресної вимоги передбачене, зокрема, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", тобто виникає з правовідносин страхування відповідальності.

Право подати регресний позов до самого страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, виникає у страховика лише з припиненням основного деліктного зобов'язання за фактом здійснення ним виплати страхового відшкодування на користь сторони потерпілого - кредитора в деліктному зобов'язанні.

Тобто, в залежності від обставин спорів та регулювання їх різними нормами чинного законодавства, строк позовної давності для звернення страховика до суду за захистом своїх прав може обраховуватися як з моменту настання страхового випадку, так і з моменту виплати страхового відшкодування.

Позивач просить стягнути з відповідача борг в порядку регресу на підставі ст. 1191 ЦК України.

У даній справі ДТП сталося 19.07.2012 року; страхове відшкодування позивачем сплачено по платіжному дорученню від 24.07.2012 року (а.с. 16), а позов подано до суду 19.08.2016 (за штемпелем конверта, в якому надійшли позовні матеріали - п. 4.4.2. постанови Пленуму ВГСУ від 29 травня 2013 року N 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Таким чином, на момент звернення позивача до суду, строк позовної давності сплив при будь-якому способі обрахунку початку його перебігу.

Суд не приймає до уваги заперечення позивача про те, що він своєчасно подав позов в Уманський міськрайонний суд (справа № 705/467/15) до водія ОСОБА_2 і лише у цій цивільній справі було з'ясовано, що оскільки ОСОБА_1 виконував трудові обов'язки у ТОВ "Еліта", то саме це товариство є відповідальним за шкоду, завдану його водієм при виконанні ним трудових обов'язків (а.с. 41,42).

У відповідності до ст. 261, 264 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Суд вважає, що попереднє звернення позивача до водія ОСОБА_1 , як до одного з можливих боржників по відшкодуванню виплаченого страхового відшкодування, у даній конкретній справі не є підставою для застосування вимог частини другої статті 264 ЦК України (про переривання позовної давності) у позові до іншого можливого боржника - власника автомобіля, що спричинив ДТП.

Якщо за дії водія при виконанні ним своїх службових обов'язків несе відповідальність ТОВ "Еліта" згідно ст. 1172 ЦК України, то ОСОБА_1 взагалі є неналежним відповідачем у такому спорі. Пред'явлення до водія позову не може переривати позовну давність у спорах з іншими боржниками, бо таке не передбачено ЦК України. За змістом ст. 264 ЦК боржник повинен бути належним.

Суд також вважає, що у позивача не було ніяких перешкод у своєчасному отриманні інформації про те, чи перебуває водій ОСОБА_1 у трудових відносинах із ТОВ "Еліта" (в т.ч. і через звернення до Уманського міськрайонного суду з клопотанням про сприяння у витребуванні такого доказу із системи персоніфікованого обліку Пенсійного Фонду України).

Справу № 705/467/2015ц Уманський міськрайонний суд порушив ще 11.02.2015 року (а.с. 41) і з цього часу за сприяння цього суду позивач міг отримати додаткові докази щодо належності відповідача та скоригувати свої дії в межах трирічного строку позовної давності.

З цих підстав суд відхиляє доводи позивача, що лише після заміни відповідача у справі № 705/467/2015ц на ТОВ "Еліта" в липні 2016 року (а.с. 42), позивач достовірно взнав про особу, яка порушила його право і з цього часу для позивача почався перебіг строку позовної давності.

Позивач вказує, що згідно чинного законодавства, за своїм вибором він вправі подати позов про відшкодування сплаченого страхового відшкодування як до страхової компанії, де застраховано автомобіль-винуватець ДТП, так і до власника автомобіля чи водія.

Саме на таку позицію Верховного Суду України у справі № 6-2587цс15 від 23.12.2015 року позивач посилається у своїх запереченнях проти доводів відповідача про те, що борг повинна відшкодувати лише ВАТ "НАСК "Оранта".

Тому, маючи вибір з кількох боржників, які повинні відшкодувати виплачене страхове відшкодування, подання позову до неналежного відповідача і наявність правових механізмів своєчасно взнати про особу, яка порушила право позивача та зробити вибір між потенційними належними боржниками щодо стягнення виплаченого відшкодування, покладають на позивача обов'язок своєчасно звертатися до суду за захистом своїх прав і не свідчать про наявність підстав для переривання строку позовної давності для позивача у даній справі.

На підставі викладеного, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту, однак у позові слід відмовити повністю через пропуск строку позовної давності для звернення до суду.

При відмові у позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повне рішення складено 21 вересня 2016 року

Суддя Н.М. Спаських