ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26 вересня 2016 р. Справа № 903/567/16

за позовом Державного підприємства «Волиньторф», с.Прилісне, Маневицький район, Волинська обл.

до відповідача Приватного підприємця ОСОБА_2, м.Луцьк

про стягнення 30 264, 70 грн.

Суддя Пахолюк В.А.

Представники:

від позивача: Мандзюк П.О. - юрисконсульт 2 категорії, дов. № 829 від 20.07.2016 р.

від відповідача: ОСОБА_2 - підприємець.

Суть спору:

Позивач - Державне підприємство «Волиньторф», звернувшись до суду з позовом та заявою про зменшення розміру позовних вимог від 26.09.2016 р., просить стягнути з відповідача заборгованість за відпущений товар (брикети торфові) в сумі 30 264, 70 грн.

Зменшення або збільшення розміру позовних вимог є процесуальним правом позивача, передбаченим ч. 4 ст. 22 ГПК України.

Вищий господарський суд України у п. 3.10 постанови пленуму від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказав, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Оскільки зменшення розміру позовних вимог не суперечить вимогам законодавства, судом приймається вказана заява, спір вирішується виходячи з нової ціни позову - 30 264, 70 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на укладений між сторонами договір № 104 від 26.02.2015 р. та видаткові накладні № РН-000000153 від 16.01.2015 р., № РН-000000686 від 26.02.2015 р., № РН- від 14.04.2015 р., № РН- від 14.04.2015 р., № РН- від 21.05.2015 р., № РН- від 03.06.2015 р., № РН-000001727 від 03.07.2015 р., № РН-000001834 від 15.07.2015 р., № РН-000001915 від 21.07.2015 р., № РН-000001951 від 24.07.2015 р., № РН-000002018 від 29.07.2015 р., № РН-000002037 від 30.07.2015 р., № РН-000002155 від 10.08.2015 р., № РН-000002206 від 13.08.2015 р., № РН-000002222 від 14.08.2015 р., № РН-000002267 від 18.08.2015 р., № РН-000002286 від 19.08.2015 р., № РН-000002292 від 19.08.2015 р., № РН-000002336 від 21.08.2015 р., № РН-000002337 від 21.08.2015 р., № РН-000002387 від 26.08.2015 р., № РН-000002434 від 28.08.2015 р., № РН-000002465 від 31.08.2015 р., № РН-000002503 від 01.09.2015 р., № РН-000002504 від 01.09.2015 р., № РН-000002511 від 02.09.2015 р., № РН-000002558 від 04.09.2015 р., № РН-000002588 від 07.09.2015 р., № РН-000002589 від 07.09.2015 р., № РН-000002611 від 08.09.2015 р., № РН-000002612 від 08.09.2015 р., № РН-000002634 від 09.09.2015 р., № РН-000002635 від 09.09.2015 р., № РН-000002667 від 11.09.2015 р., № РН-000002692 від 14.09.2015 р., № РН-000002693 від 14.09.2015 р., № РН-000002709 від 15.09.2015 р., № РН-000002712 від 15.09.2015 р., № РН-000002798 від 21.09.2015 р., № РН-000002799 від 21.09.2015 р., № РН-000002820 від 22.09.2015 р., № РН-000002821 від 22.09.2015 р., № РН-000002839 від 23.09.2015 р., № РН-000002964 від 29.09.2015 р., № РН-000002965 від 29.09.2015 р., № РН-000003151 від 12.10.2015 р., згідно яких, як зазначає позивач, ним було відпущено відповідачу товар на загальну суму 1 043 634, 50 грн.

Крім цього, ФОП ОСОБА_2 згідно акту звірки розрахунків станом на 31.12.2015 р. на 01.01.2015 р. заборгував ДП «Волиньторф» 7, 00 грн.

Строк оплати поставленого товару сторонами визначено - протягом 10 днів з дня його отримання.

Відповідачем було здійснено часткову оплату поставленого товару. Відповідно до банківських виписок від 15.01.2015 р., 19.01.2015 р., 27.02.2015 р., 03.03.2015 р., 15.04.2015 р., 20.04.2015 р. та платіжних доручень № 17 від 08.06.2015 р., № 21 від 23.06.2015 р., № 22 від 26.06.2015 р., № 26 від 14.07.2015 р., № 29 від 30.07.2015 р., № 33 від 11.08.2015 р., № 38 від 20.08.2015 р., № 40 від 25.08.2015 р., № 42 від 31.08.2015 р., № 47 від 04.09.2015 р., № 51 від 08.09.2015 р., № 54 від 16.09.2015 р., № 60 від 25.09.2015 р., № 61 від 28.09.2015 р., № 64 від 30.09.2015 р., № 67 від 02.10.2015 р., № 72 від 09.10.2015 р., № 76 від 13.10.2015 р., № 95 від 15.12.2015 р., № 101 від 24.12.2015 р., № 118 від 15.07.2016 р., № 122 від 19.07.2016 р., № 128 від 27.07.2016 р., № 130 від 01.08.2016 р. оплачено товар на суму 983 376, 80 грн.

Позивачем направлялась на адресу відповідача претензія № 05/641 від 06.06.2015 р. з вимогою оплатити борг до 05.07.2016 р.

У відповідь на претензію 05.07.2016 р. до ДП «Волиньторф» ФОП ОСОБА_2 просив провести реструктуризацію заборгованості, а також перерахував на розрахунковий рахунок підприємства 30 000, 00 грн.

Платіжними дорученням № 136 від 11.08.2016 р., № 139 від 15.08.2016 р., № 144 від 22.08.2016 р. відповідачем в погашення боргу сплачено 21 000, 00 грн.

Заборгованість відповідача перед позивачем станом на час розгляду справи становить 30 264, 70 грн.

Відповідач письмових заперечень по суті та предмету спору не подав. В судових засіданнях факт отримання від позивача товару на суму 1 043 634, 50 грн. та існування вказаного боргу не заперечив.

З метою забезпечення процесуальних прав відповідача розгляд справи відкладався, для можливості мирного позасудового врегулювання спору.

Однак, доказів вирішення спору у добровільному позасудовому порядку сторонами не подано.

Розглянувши наявні матеріали по справі, заслухавши уповноважених представників сторін, судом встановлено наступне.

26.02.2015 р. між Державним підприємством «Волиньторф» (Продавець) та Підприємцем ОСОБА_2 (Покупець) було укладено договір № 104.

Відповідно до ст.174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з договору.

Судом встановлено, що між сторонами зобов'язання виникли з договору № 104 від 26.02.2015 р.

Як визначено ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно п. 1.1. договору Продавець зобов'язався продати, а Покупець - прийняти і оплатити на умовах договору товар (брикети торфові).

Сторонами на підставі п.п.3.1., 3.2., 2.1. договору визначено, що ціна однієї тонни брикетів становить 606, 00 грн., в т.ч. 101, 00 грн. Загальна вартість договору дорівнює загальній сумі вартостей усіх партій товару, які поставлено Продавцем Покупцю за цим Договором. Покупець здійснює розрахунки з Продавцем в національній валюті України шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок Продавця слідуючим чином: оплата за партію товару протягом 10 днів з дня його отримання.

З наданих суду доказів вбачається, що взяті на себе зобов'язання Продавець (позивач у справі) виконав в повному обсязі.

На виконання умов договору № 104 від 26.02.2015 р. позивачем було передано відповідачу товар (брикети торфові) на загальну суму 1 034 634, 50 грн., що підтверджується видатковими накладними № РН-000000153 від 16.01.2015 р., № РН-000000686 від 26.02.2015 р., № РН- від 14.04.2015 р., № РН- від 14.04.2015 р., № РН- від 21.05.2015 р., № РН- від 03.06.2015 р., № РН-000001727 від 03.07.2015 р., № РН-000001834 від 15.07.2015 р., № РН-000001915 від 21.07.2015 р., № РН-000001951 від 24.07.2015 р., № РН-000002018 від 29.07.2015 р., № РН-000002037 від 30.07.2015 р., № РН-000002155 від 10.08.2015 р., № РН-000002206 від 13.08.2015 р., № РН-000002222 від 14.08.2015 р., № РН-000002267 від 18.08.2015 р., № РН-000002286 від 19.08.2015 р., № РН-000002292 від 19.08.2015 р., № РН-000002336 від 21.08.2015 р., № РН-000002337 від 21.08.2015 р., № РН-000002387 від 26.08.2015 р., № РН-000002434 від 28.08.2015 р., № РН-000002465 від 31.08.2015 р., № РН-000002503 від 01.09.2015 р., № РН-000002504 від 01.09.2015 р., № РН-000002511 від 02.09.2015 р., № РН-000002558 від 04.09.2015 р., № РН-000002588 від 07.09.2015 р., № РН-000002589 від 07.09.2015 р., № РН-000002611 від 08.09.2015 р., № РН-000002612 від 08.09.2015 р., № РН-000002634 від 09.09.2015 р., № РН-000002635 від 09.09.2015 р., № РН-000002667 від 11.09.2015 р., № РН-000002692 від 14.09.2015 р., № РН-000002693 від 14.09.2015 р., № РН-000002709 від 15.09.2015 р., № РН-000002712 від 15.09.2015 р., № РН-000002798 від 21.09.2015 р., № РН-000002799 від 21.09.2015 р., № РН-000002820 від 22.09.2015 р., № РН-000002821 від 22.09.2015 р., № РН-000002839 від 23.09.2015 р., № РН-000002964 від 29.09.2015 р., № РН-000002965 від 29.09.2015 р., № РН-000003151 від 12.10.2015 р.

Крім цього, у ФОП ОСОБА_2 згідно акту звірки розрахунків станом на 31.12.2015 р. на 01.01.2015 р. існував перед ДП «Волиньторф» борг в сумі 7, 00 грн.

Відповідачем оплата одержаного товару здійснена частково на суму 1 004 376, 80 грн., що підтверджено банківськими виписками від 15.01.2015 р., 19.01.2015 р., 27.02.2015 р., 03.03.2015 р., 15.04.2015 р., 20.04.2015 р. та платіжних доручень № 17 від 08.06.2015 р., № 21 від 23.06.2015 р., № 22 від 26.06.2015 р., № 26 від 14.07.2015 р., № 29 від 30.07.2015 р., № 33 від 11.08.2015 р., № 38 від 20.08.2015 р., № 40 від 25.08.2015 р., № 42 від 31.08.2015 р., № 47 від 04.09.2015 р., № 51 від 08.09.2015 р., № 54 від 16.09.2015 р., № 60 від 25.09.2015 р., № 61 від 28.09.2015 р., № 64 від 30.09.2015 р., № 67 від 02.10.2015 р., № 72 від 09.10.2015 р., № 76 від 13.10.2015 р., № 95 від 15.12.2015 р., № 101 від 24.12.2015 р., № 118 від 15.07.2016 р., № 122 від 19.07.2016 р., № 128 від 27.07.2016 р., № 130 від 01.08.2016 р., № 136 від 11.08.2016 р., № 139 від 15.08.2016 р., № 144 від 22.08.2016 р.

Відповідачем не було надано заперечень щодо факту отримання від позивача товару (брикетів торфових) на суму 1 034 634, 50 грн. Водночас, доказом схвалення та визнання договірних відносин з ДП «Волиньторф» є часткова оплата ним вартості отриманого товару.

Борг відповідача станом на 26.09.2016 р. становить 30 264, 70 грн., що підтверджено наявними матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом ( ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, судовий збір відповідно до ст.49 ГПК України слід покласти на нього.

Господарський суд, керуючись ст.ст. 174, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 655 Цивільного кодексу України, ст.ст. 22, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємця ОСОБА_2 (43000, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь

Державного підприємства «Волиньторф» (44614, Волинська обл., Маневицький район, с.Прилісне, , ІПН 15) 30 264, 70 грн. заборгованості та 1 450, 00 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 27.09.2016 р.

Суддя Пахолюк В.А.