РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2016Справа №910/14211/16

За позовом Інституту хімії поверхні ім. О.О. Чуйка Національної академії наук України

до Приватного акціонерного товариства "Біофарма"

про стягнення 18 900,00 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Кравченко Д.Ю. - за довіреністю від 02.09.2016 року та Безвенюк В.П. - за довіреністю від 31.12.2015 року;

від відповідача: Литвиненко Д.О. - за довіреністю №1486 від 09.12.2015 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Інституту хімії поверхні ім. О.О. Чуйка Національної академії наук України звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Біофарма" про стягнення 18 900,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повноти та своєчасності внесення орендної плати за користування об'єктом оренди, згідно умов Договору оренди обладнання №25-А від 01.03.2011 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 18 900,00 грн. - боргу, 1 378,00 грн. - судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2016 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 06.09.2016 року.

01.09.2016 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшли документи по справі.

06.09.2016 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву та заява про застосування строку позовної давності.

Представник позивача в судовому засіданні 06.09.2016 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд застосувати строк позовної давності.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 06.09.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.03.2011 року між Інститутом хімії поверхні ім. О.О. Чуйка Національної академії наук України (далі по тексту - орендодавець, позивач) та Приватним акціонерним товариством "Біофарма" (далі по тексту - орендар, відповідач) укладено Договір оренди обладнання №25-А (далі по тексту - Договір), за умовами якого (п. 1.1. Договору) ОРЕНДОДАВЕЦЬ передає, а ОРЕНДАР бере в тимчасове платне користування обладнання для фармацевтичної промисловості, а саме: автомат упаковочний «ГАММА-А2- МИНИ» 2-х канальний, дозатор об'ємний 2-х канальний (для сипучих речовин) (далі за текстом - «майно, що орендується»), майно перебуває на балансі Інституту хімії поверхні ім. О.О. Чуйка НАН України (далі - Балансоутримувач), вартість якого визначена відповідно до звіту про незалежну оцінку майна від 25.10.2010 р. і становить станом на 25.10.2010 р., 93 472,00 грн. (без ПДВ);

Відповідно до п.4.1. Договору, Договір діє з 1 квітня 2011 р. по 31 грудня 2013 р. включно.

За користування майном, ОРЕНДАР щомісячно сплачує орендну плату у розмірі 5 250,00 грн., крім того ПДВ - 1 050,00 грн., всього 6 300,00 грн.

Згідно з п.5.2. Договору, перерахування орендної плати здійснюється ОРЕНДАРЕМ не пізніше 20 числа поточного місяця у безготівковому порядку на розрахунковий рахунок ОРЕНДОДАВЦЯ.

01.03.2011 року, на виконання умов Договору, позивачем передано, а відповідачем прийнято майно, що орендується, що підтверджується підписаним між сторонами Актом здачі-приймання обладнання від 01.03.2016р.

В період з грудня 2011 року по січень 2012 року (включно) відповідач користувався майном, що орендується, що підтверджується підписаними між сторонами актами виконаних робіт, а саме:

- №390 від 30.11.2011 року на суму 6 300,00 грн.;

- №430 від 30.12.2011 року на суму 6 300,00 грн.;

- №32 від 31.0.2012 року на суму 6 300,00 грн.;

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо слати орендної плати (за період з грудня 2011 року по січень 2012 року включно), в зв'язку з чим має заборгованість перед позивачем з її оплати в розмірі 18 900,00 грн.

Згідно з актом звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2011 року відповідач має заборгованість перед позивачем в розмірі 12 600,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч.1. ст. 760 ЦК України).

Згідно ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1, 4 ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

06.09.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представник відповідача подав відзив на позовну заяву та клопотання про застосування строку позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України).

Відповідно до статті 257 ЦК України позовна давність установлюється тривалістю в три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (частина перша статті 258 ЦК України). Водночас законодавець не допускає зміни порядку обчислення позовної давності, встановленого імперативними нормами статей 253- 255 ЦК України.

Перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Згідно п. 5.1. Договору, перерахування орендної плати здійснюється ОРЕНДАРЕМ не пізніше 20 числа поточного місяця у безготівковому порядку на розрахунковий рахунок ОРЕНДОДАВЦЯ..

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

З врахуванням вищевикладеного та ч. 5 ст. 261 ЦК України, суд констатує, що перебіг позовної давності до вимог Позивача про стягнення 18 900,00 грн. (за період з листопада 2011 року по січень 2012 року) починає відлік з кожного 21-го числа поточного місяця, останнім днем позовної давності до вимог:

- про стягнення 6 300,00 грн. (за листопад 2011 року, акт №390 від 30.11.2011 року) є 21 грудня 2014 року (3-ьох річний термін строку позовної давності);

- про стягнення 6 300,00 грн. (за грудень 2011 року, акт №430 від 30.12.2011 року) є 21 січня 2015 року (3-ьох річний термін строку позовної давності);

- про стягнення 6 300,00 грн. (за січень 2012 року, акт №32 від 31.01.2012 року) є 21 лютого 2015 року(3-ьох річний термін строку позовної давності);

позивач звернувся з позовом до суду 03.08.2016 року, що є наслідком пропуску строку позовної давності.

Відповідно до норми ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, що є підставою відмови в задоволенні позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 30.09.2016 року.