ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2016 р. Справа № 909/502/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шіляк М. А., секретар судового засідання Феденько Н. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

АДРЕСА_2

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості за Договором оренди нежитлового приміщення від 24.04.2015 р. у розмірі 264 015,03 грн. з яких: 192 026,18 грн. основна сума заборгованості, 32 344,57 грн. пені, 24 822,51 грн. процентів за користування грошовими коштами, 3 268,19 грн. 3% річних та 11 553,58 грн. втрат від інфляції.

За участю:

від позивача: ОСОБА_3 - представник, (довіреність № 1751 від 07.07.2016 р.);

від відповідача представник не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Івано-Франківської області подано позов Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Договором оренди нежитлового приміщення від 24.04.2015 р. у розмірі 245 831,92 грн., з яких: 177 306,02 грн. основного боргу, 37 817,34 грн. пені, 3 074,54 грн. 3% річних, 3 863,49грн. інфляційних витрат, 23 770,53 грн. відсотків за користування чужими коштами.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 15.06.2016 р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 30.06.2016 р.

Ухвалами господарського суду Івано-Франківської області від 30.06.2016 р., 14.07.2016 р., 27.07.2016 р. та 10.08.2016 р. розгляд справи відкладено в судових засіданнях на 14.07.2016 р., 27.07.2016 р., 10.08.2016 р. та 22.09.2016 р. відповідно.

Представник позивача в судовому засіданні подав суду заяву про уточнення розміру позовних вимог (вх. № 13212/16 від 22.09.2016 р.), в якій просить стягнути з відповідача 264 015,03 грн. заборгованості, з яких: 192 026,18 грн. основна сума заборгованості, 32 344,57 грн. пені, 24 822,51 грн. процентів за користування грошовими коштами, 3 268,19 грн. 3% річних та 11 553,58 грн. втрат від інфляції. Суд розцінює заяву про уточнення розміру позовних вимог як заяву про збільшення позовних вимог.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог, а тому заява позивача (вх. № 13212/16 від 22.09.2016 р.) підлягає прийняттю та розгляду по суті, відповідно до збільшення позовних вимог. Докази про доплату судового збору за заяву про збільшення позовних вимог містяться в матеріалах справи.

Відповідач в судові засідання жодного разу не з'явився, ухвали суду повернулися на адресу суду із зазначенням в поштовій довідці "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до витягу станом на 26.05.2016 р. в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань значиться фізична особа ОСОБА_2, де зазначено місце проживання відповідача - 76018, АДРЕСА_1, тобто адреса, яка вказувалась в позовній заяві та ухвалах суду, що надсилались відповідачу.

Отже, як встановлено судом, ухвали по справі надсилались відповідачу за адресою місце проживання, яке зазначено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ст. 64 ГПК України у разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

За таких обставин, згідно ст. 75 ГПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Розглянувши матеріали справи із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази у відповідності до ст. 43 ГПК України, суд встановив наступне.

24.04.2015 р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі - Орендар) укладено Договір оренди нерухомого майна (далі - Договір). Договір посвідчено приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу Дзерою М. Л. та зареєстровано в реєстрі за № 1032.

Відповідно до п. 1.1. Договору Орендодавець (позивач) передає, а Орендар (відповідач) приймає в строкове, платне користування на умовах оренди нерухоме майно - нежитлову будівлю, магазин загальною площею 139 кв.м., яка розміщена в будівлі, що розташована за адресою: Україна, Івано-Франківська область, Рогатинський район, м. Рогатин, вул. Галицька, під № 75 (далі - Об'єкт оренди).

Вступ Орендаря (відповідача) у володіння та користування Об'єктом оренди настає одночасно з підписанням сторонами Акта приймання-передачі Об'єкта оренди (п. 2.1. Договору).

Предмет оренди на підставі Акту приймання-передачі Об'єкта оренди переданий відповідачу і прийнятий останнім 24.04.2015р. в день укладення Договору.

Згідно до пунктів 3.1 та 3.2. Договору розмір орендної плати за місяць становить 13205 (тринадцять тисяч двісті п'ять грн. 00 коп.) грн. без ПДВ. Орендна плата сплачується Орендарем (відповідачем) щомісячно до 10 числа поточного місяця.

Пунктом 3.3. Договору визначено, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць помножений на індекс інфляції при індексу споживчих цін вище 100%. При індексі споживчих цін нижче 100% орендна плата за наступний місяць залишається на рівні попереднього місяця.

Орендна плата сплачується в національній валюті України в безготівковому порядку на поточний рахунок Орендодавця (позивача) або готівкою, що буде підтверджуватись відповідним платіжним документом Орендодавця (позивача).

Відповідач належним чином не виконав зобов'язання за Договором. За період з липня 2015 р. по травень 2016 р. орендні платежі не здійснювались взагалі. Заборгованість частково сплачена 27.11.2015 р. в розмірі 3 091,66 грн., 05.01.2016 р. в розмірі 15 105,00 грн. та 26.02.2016 р. в розмірі 15 437,31 грн. Заборгованість відповідача перед позивачем по несплаті орендної плати становить 192 026,18 грн. Розрахунок заборгованості міститься в матеріалах справи. Матеріали справи не місять доказів сплати заборгованості.

Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими частково виходячи з наступного.

В силу ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) між сторонами у справі виникли зобов'язальні відносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Згідно ч. 4 ст. 286 ГК України строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, беручи до уваги матеріали справи, керуючись вищезазначеними нормами законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за період з 24.04.2015 р. по 31.05.2016 р. в сумі 192 026,18 грн.

Суд звертає увагу на те, що предмет оренди на підставі Акту приймання-передачі переданий відповідачу і прийнятий останнім 24.04.2015 р. Пунктом 3.2. Договору визначено, що орендна плата сплачується Орендарем (відповідачем) щомісячно до 10 числа поточного місяця. Отже, строк оплати настав 10.05.2015 р., а не 24.04.2015 р. як зазначено позивачем. Судом здійснено перерахунок пені, 3% річних, втрат від інфляції та відсотків за користування чужими коштами відповідно з 10.05.2015 р.

Стосовно вимог про стягнення пені, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 546, ст. 549 ЦК України, ст. ст. 230-232 ГК України одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є неустойка у формі пені, яка сплачується боржником у разі порушення зобов'язання.

Умовами Договору, зокрема, пунктом 10.2. визначено, що у випадку прострочення Орендарем (відповідачем) сплати орендної плати Орендодавцю (позивачу) в термін, передбачені п. 3.2. Договору Орендар (відповідач) сплачує пеню в розмірі 5% від належної до сплати суми за кожен день протермінування. Сплата пені не звільняє Орендаря (відповідача) від проведення передбачених Договором розрахунків.

Позивачем нарахована пеня з порушенням ч. 6 ст. 232 ГК України та неправильно визначено дату виникнення заборгованості. При перевірці розміру нарахованої позивачем суми пені у відповідності до положень ч. 6 ст. 232 ГК України судом встановлено інший період обрахунку, а відповідно і інший розмір пені, тому вимога позивача про стягнення пені в сумі 32 344,57 грн. є частково обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню в сумі 31 376,20 грн. В частині стягнення пені в сумі 968,37 грн. слід відмовити.

Стосовно вимог про стягнення 3% річних та втрат від інфляції, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд здійснивши перерахунок 3% річних та втрат від інфляції, дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 3 268,19 грн. та втрат від інфляції в сумі 11 553,58 грн. є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню в сумі 3 213, 49 грн. 3% річних та 11437,03 грн. втрат від інфляції. В частинах стягнення 3% річних в сумі 54,70 грн. та 116,55 грн. втрат від інфляції слід відмовити.

Відповідно до ст. 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Аналіз правових норм, зокрема, ст. ст. 536, 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена.

Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно з якою в разі порушення стороною договору своїх грошових зобов'язань законодавство не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені (ч. 3 ст. 549 ЦК України), індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Аналогічна правова позиція викладена у поставні Верховного Суду України від 06.04.2012 р. по справі № 6-49цс12.

Суд здійснивши перерахунок процентів за користування чужими коштами, дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування чужими коштами 24 822,51 грн. є частково обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню в сумі 24 325,13 грн. В частині стягнення процентів за користування чужими коштами в сумі 497,38 грн. слід відмовити.

За правилами, встановленими ст. 49 ГПК України, судовий збір по справі слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до ст. 124 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 11, 202, 509, 525, 526, 530, 536, 546, 549, 610, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 230-232, 283, 286 Господарського кодексу України та керуючись ст. ст. 22, 64, 75, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Договором оренди нежитлового приміщення від 24.04.2015 р. у розмірі 264 015,03 грн. з яких: 192 026,18 грн. основна сума заборгованості, 32 344,57 грн. пені, 24 822,51 грн. процентів за користування грошовими коштами, 3 268,19 грн. 3% річних та 11 553,58 грн. втрат від інфляції задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1, п/р НОМЕР_3 АТ "Райффайзен Банк Аваль" у м. Києві, МФО 380805) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2; РНОКПП НОМЕР_2, п/р НОМЕР_4 ПАТ "Кредобанк" МФО 325365) заборгованості за Договором оренди нежитлового приміщення від 24.04.2015 р. у розмірі 262 378,03 грн. з яких: 192 026,18 грн. (сто дев'яносто дві тисячі двадцять шість грн. 18 коп.) - основної суми заборгованості, 31 376,20 грн. (тридцять одна тисяча триста сімдесят шість грн. 20 коп.) - пені, 3 213,49 грн. (три тисячі двісті тринадцять грн. 49 коп.) - 3% річних, 11 437,03 грн. (одинадцять тисяч чотириста тридцять сім грн. 03 коп.) - втрат від інфляції, 24 325,13 грн. (двадцять чотири тисячі триста двадцять п'ять грн. 13 коп.) - процентів за користування грошовими коштами та 3 935,67 грн. (три тисячі дев'ятсот тридцять п'ять грн. 67 коп.) - судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частинах стягнення пені в сумі 968,37 грн., 3% річних в сумі 54,70 грн., 116,55 грн. індексу інфляції та процентів за користування чужими коштами в сумі 497,38 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.09.2016 р.

Суддя М. А. Шіляк