КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2016 р. Справа№ 910/5465/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Гончарова С.А.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання: ДаниленкоТ.О.

представників:

від позивача: Кирищук В.П. - дов. № 91/2015/11/11-5 від 11.11.2015

від відповідача: Кравченко В.В. - дов. № 93 від 01.08.2016

Михальський Ю.А. - посв. № 1564 від 16.11.2000

Гончаров М.І. - директор

розглянувши апеляційну скаргу Колективного житлово-комунального підприємства «Агропроміндустрія»

на рішення господарського суду міста Києва від 09.06.2016

у справі № 910/5465/16 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до Колективного житлово-комунального підприємства «Агропроміндустрія»

про стягнення 236 911, 57 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.06.2016 у справі № 910/5665/16 позов задоволено повністю.

Стягнуто з колективного житлово-комунального підприємства «Агропромбудіндустрія» (далі - Підприємство) на користь публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго») 136 755 грн. 82 коп. основного боргу, 36 377 грн. 58 коп. пені, 58 727 грн. 56 коп. інфляційних втрат, 5 050 грн. 61 коп. трьох процентів річних, а також 3 553 грн. 67 коп. судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням, Підприємство звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 09.06.2016 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Крім того, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що постачання теплової енергії за договором № 9015004 від 01.06.2014 здійснювалось до житлового будинку по вул. Львівській, 24 і споживачами теплової енергії у розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є мешканці квартир у вказаному багатоквартирному будинку, що не прийнято до уваги судом першої інстанції. За посиланням апелянта, з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення розрахунків за енергоносії» договір № 9015004 від 01.06.2014 є нікчемним тощо.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Підприємства передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді: Іоннікової І.А., суддів: Тищенко А.І., Тарасенко К.В.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 04.07.2016 у зв'язку з перебуванням судді Тищенко А.І. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги Підприємства колегію суддів у складі головуючого судді: Іоннікової І.А., суддів: Тарасенко К.В., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2016 апеляційну скаргу Підприємства прийнято до провадження у визначеному складі суду, розгляд справи призначено на 06.09.2016.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 05.09.2016 у зв'язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги Підприємства колегію суддів у складі головуючого судді: Іоннікової І.А., суддів: Гончаров С.А., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.09.2016 апеляційну скаргу Підприємства прийнято до провадження у визначеному складі суду, розгляд справи призначено на 06.09.2016.

В судовому засідання 06.09.2016 було оголошено перерву у судовому засідання до 27.09.2016, зобов'язано представника позивача надати через відділ забезпечення документообігу суду відзив на апеляційну скаргу.

27.09.2016 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) позивач подав пояснення.

У судове засідання 27.09.2016 з'явились представники позивача та відповідача.

Представники відповідача у судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, просили скасувати рішення господарського суду міста Києва від 09.06.2016 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, заперечив, просив залишити рішення господарського суду міста Києва від 09.06.2016 без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 ГПК України в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши думку представників сторін, розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, ПАТ «Київенерго» (постачальник, енергопостачальна організація) та Підприємством (споживач, абонент) було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 9015004 від 01.06.2014 (далі - Договір), згідно п. 1.1. предметом цього Договору є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим Договором.

Позивач, відповідно до п. 2.2.1. Договору зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та в обсягах згідно з Додатком №1 до цього Договору.

Відповідач, згідно з п. 2.3.1. Договору, зобов'язується додержуватися кількості споживання енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у Додатку №1 до Договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої енергії.

В п. п. 8.1. та п. 8.4. Договору сторони погодили, що цей Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2014. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Додатками до Договору сторони оформили обсяги постачання теплової енергії відповідачу, тарифи на теплову енергію, порядок розрахунків за теплову енергію, умови припинення подачі теплової енергії, дані по будинках (спорудах) відповідача, довідку про теплові навантаження об'єктів теплопостачання та довідку даних по будинках (спорудах) відповідача.

Згідно п. 2. та п. 3. Додатку №4 «Порядок розрахунків за теплову енергію» до Договору відповідач до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує позивачу вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або оформлює договір про заставу майна, згідно Закону України «Про заставу», як засіб гарантії сплати спожитої теплової енергії. В разі, якщо відповідач розраховується за показниками приладів обліку: - при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду ця кількість перевищення самостійно сплачується відповідачем не пізніше 28 числа проточного місяця; - у випадку, якщо фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, сальдо розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку.

Відповідно до п. 4. Додатку №4 «Порядок розрахунків за теплову енергію» до Договору абонентам, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначається згідно договірних навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел позивача та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання абонента в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою абонентом енергією сплачується ним самостійно, не пізніше 15 числа наступного за розрахунковим.

Спір в справі виник в зв'язку з тим, що за період з 01.06.2014 по 01.09.2015 відповідачем не було оплачено вартість використаної теплової енергії, в зв'язку з чим позивач змушений був звернутись до суду з даним позовом.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є Договором поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частинами 1-3 ст. 692 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 ГК України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання (ст. 20 Закону України «Про теплопостачання»).

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 ЦК України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З урахуванням викладених вище положень та укладеного між сторонами Договору, обов'язок відповідача з оплати вартості спожитої теплової енергії повинен був бути виконаний останнім до 15 числа кожного наступного за розрахунковим місяця, в якому відбувається споживання послуг, у відповідності до п. 4. Додатку №4 до Договору.

Положеннями ч. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є позивач - ПАТ «Київенерго».

Частиною 6 ст. 19 вказаного Закону особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відтак, судом першої інстанції вірно встановлено, що визначення ПАТ «Київенерго» виконавцем послуг, ніяким чином не позбавляє балансоутримувача (управителя) будинку в даному випадку Підприємство бути споживачем або виконавцем послуг.

Крім того, представниками відповідача в судовому засіданні 27.09.2016 було підтверджено, що Підприємство являється балансоутримувачем.

Такої ж правової позиції притримується і Вищий господарський суд України, про що зазначено в постанові від 18.05.2016 у справі № 905/2154/15.

На підтвердження обсягів та строків споживання відповідачем теплової енергії позивачем надано до матеріалів справи копії облікових карток відповідача та відомості обліку споживання теплової енергії за вказаний період.

Матеріали справи свідчать про порушення відповідачем зобов'язання щодо своєчасного внесення плати за використану теплову енергію за Договором у вказаний період в повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, яка становить 136 755, 82 грн.

Згідно п. 2 статті 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Договір є обов'язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як визначено абзацом 1 п. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Заперечення відповідача щодо безпідставності та недоведеності нарахування позивачем вартості надання послуг з постачання теплової енергії повністю спростовуються матеріалами справи, зокрема наявними копіями облікових карток за заявлений позивачем період.

Таким чином, з огляду на викладене, станом на момент розгляду справи в суді, відповідачем вартість теплової енергії за Договором на суму в розмірі 136 755,82 грн. оплачена не була, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача вказаної суми є обґрунтованими.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 36 377, 58 грн. пені, 58 727, 56 грн. інфляційних втрат, суму 3% річних в розмірі 5 050, 61 грн.

Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 2. Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 N 52/30).

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування позивачем заявлених до стягнення пені, процентів річних та інфляційних нарахувань судом встановлено, що розмір процентів річних та інфляційних нарахувань відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та Договору і є арифметично вірними, а тому вказані вимоги позивача про стягнення з відповідача 36 377, 58 грн. пені, 58 727, 56 грн. інфляційних втрат, суму 3% річних в розмірі 5 050, 61 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно зі ст. ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення господарського суду міста Києва від 09.06.2016 у справі № 910/5465/16.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Колективного житлово-комунального підприємства «Агропроміндустрія» на рішення господарського суду міста Києва від 09.06.2016 у справі № 910/5465/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 09.06.2016 у справі № 910/5465/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/5465/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді С.А. Гончаров

О.В. Тищенко