ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" вересня 2016 р.Справа № 916/2387/16

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Зайцев Ю.О.

при секретарі судового засідання Себовій О.О.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 на підставі довіреності від 23.08.2016р.;

Від відповідача: ОСОБА_2 на підставі довіреності №24 від 13.01.2016р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом приватного підприємства «Енергоаверс» до відповідача Державного підприємства „Одеська залізниця про стягнення 20 561,64 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 31.08.2015р. позивач, приватне підприємство «Енергоаверс», звернувся до господарського суду з позовною заявою до Державного підприємства Одеська залізниця про стягнення 20 561,64грн..

Ухвалою господарського суду Одеської області від 01.09.2016р. було порушено провадження по справі №916/2387/16 із призначенням до розгляду у відкритому судовому засіданні, на 16.09.2016 року.

07.09.2016р. позивачем було подано до канцелярії суду клопотання про забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Ухвалою господарського суду Одеської області від 09.09.2016 року вказане клопотання було задоволено.

В судовому засіданні 16.09.2016р. представником відповідача було надано суду відзив на позов відповідно якого позовні вимоги не визнає вважає їх необґрунтованими, безпідставними в звязку з чим просить суд в задоволені позову відмовити повністю.

В судовому засіданні 16.09.2016р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

22.03.2016 року між ПП «Енергоаверс» (покупець) та ТОВ «Торговий дім «Ватра Дніпро» (постачальник) був укладений договір на поставку вугілля марки АМ 13-25 в кількості 69,800 тон на загальну суму 176314,64 відповідно до специфікації №1 до договору, вантажовідправником продукції є ТОВ «ДТЕК ТРЕЙДІНГ» На виконання умов договору продукція була направлена 23.03.2016 року залізничним транспортом в кількості 69800 кг. Вугілля антрацит, що підтверджується залізничною накладною № 47571559.

При прибутті вугілля до станції призначення Каланчак Одеської залізниці, відповідачем було булу повідомлено позивача про виявлення нестачі вантажу в кількості 8140 кг., що підтверджується комерційним актом АА № 055400/18/5 (форма ГУ-22), який складено 25.03.2016 року на ст. Тимково (Попутна станція слідування) Одеської залізниці. Відповідно до акту «По всій поверхні вантажу наявні вибірки глибиною від 500 до 1000 мм., вагон глухо дверний, вивантажувальні люки закрити щільно, витікання вантажу немає, вантаж якого не достає в вагоні поміститись міг». Згідно з відміткою станції призначення про стан вантажу при комерційному зважуванні вагону № 59724963 різниці з актом не має.

Відповідно до позначки в залізничній накладній (графа 28) вантаж було навантажено в вагон засобами відправника, навалом антрацит загружено нижче бортів у вологому стані, власник вагону ООО «Металлургтранс»

Посилаючись на вищенаведені обставини приватне підприємство «Енергоаверс», звернулось з відповідним позовом до суду за захистом свого порушеного права.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", цього закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України та інших актів законодавства.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно п. п. 1, 2, 3 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Частиною 2 ст. 306 ГК України визначено, що субєктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Частина 5 статті 307 Господарського кодексу України встановлює, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць (ст. 129 Статуту Залізниць України).

Відповідно до ст. 31 Статуту залізниць України придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці; контейнерів, цистерн та бункерних на піввагонів - відправником.

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

В силу вимог ч.3 ст. 909 ЦК України, ч.2 ст. 307 ГК України ст. 6 Статуту залізниць України наявна у матеріалах справи залізнична накладна свідчить про укладення між вантажовідправником і перевізником договору перевезення вантажу.

Крім того, відповідно до вимог ч. ІІІ ст. 27, ст. 31 Статуту та пункту 5 і 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу вантажовідправник перед навантаженням вантажу у на піввагон повинен визначити придатність рухомого складу для перевезення вантажу у комерційному відношенні, при завантажені вантажів які містять дрібні фракції,- усунути щілини та конструктивні зазори вагонів , а також вжити заходів щодо запобігання видуванню або висипанню вантажу. У разі невиконання зазначених вимог відповідальність за втрату або пошкодження вантажу, що виникли з цієї причини, несе відправник. З метою забезпечення збереженості вантажу у вагонах відкрито типу на їх поверхню наноситься захисне маркування або застосовується покриття чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

Також вказана залізнична накладна свідчить, що завантаження вантажу у вагон № 59724963 здійснювалося відправником, а відповідно до вимог ч.3 ст. 308 ГПК України, які кореспондуються з вимогами ч.2 ст. 917 ЦК України, вантажовідправник зобовязаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення. Аналогічні вимоги щодо обовязку вантажовідправника підготувати вантаж до перевезення містяться і у п.4 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. №644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за №861/5082.

При цьому в силу вимог ч.1 ст. 918 ЦК України завантаження вантажу здійснюється відправником у порядку, встановленому договором, із додержанням правил, встановлених транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Статтею 924 Цивільного кодексу України визначено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Частиною 3 ст. 32 Статуту Залізниць України визначено, що відправник зобов'язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов.

Жодних зауважень щодо неправильність завантаження вантажу залізницею не висловлено і вантаж прийнятий до перевезення.

Згідно ст. 110 Статуту Залізниць України, перевізник несе відповідальність за збереження вантажу з моменту його прийняття до перевезення і до видачі його вантажоодержувачу, якщо не доведе, що недостача виникла по незалежним від перевізника причинам.

Водночас у ст. 111 Статуту залізниць України наведено перелік обставин, наявність яких звільняє залізницю від відповідальності, зокрема, якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо не має ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час його перевезення.

Відповідно до ст. 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, недостачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, залізниця несе відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що недостача виникла з незалежних від неї причин.

Згідно зі ст.ст. 114, 115 Статуту залізниць України, залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунку або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну, вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером.

Статтею 314 Господарського кодексу України, яка трансформується із пунктом 110 Статуту залізниць України, встановлено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Із матеріалів справи вбачається , що під час перевезення вантажу залізницею складені акти загальної форми і комерційні акти, в яких встановлені обставини щодо недостачі вантажу, а також обставини, які свідчать про ознаки втрати вантажу під час його перевезення.

Як свідчать матеріали справи, при перевезенні вантажу складено комерційний акт: АА №055400/18/5 від 25.03.2016 р. в якому встановлені обставини щодо нестачі вантажу. Відповідно до зазначеного комерційного акту вагон в технічному відношенні справний.

Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. Вантажовідправник зобов'язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством (ч. ч. 2, 3 ст. 308 ГК України).

Отже, враховуючи вищезазначене, суд покладає відповідальність за нестачу вантажу на Одеську залізницю, обовязком якої є забезпечення схоронності вантажу під час перевезення.

Вартість втраченого вантажу в розмірі 2526 грн. за 1 тонну вугілля підтверджується договором « 17-ДН від 22.03.2016 року укладеним між ПП «Енергоаверс» та ТОВ «Торговий дім ОСОБА_3», специфікацією до нього, видатковою накладною № 428 від 06.04.2016, рахунком фактурою № 424 від 04.04.2016 р., банківською випискою за 05.04.2016 року.

Але позивачем при розрахунки позивних вимог, не враховано п.27 правил видачі вантажів відповідно до якого вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

Судом приймається до уваги розрахунок 2% природної втрати вантажу зазначений у відзиві відповідача по справі, відповідно до якого, розрахунок нестачі 8140 кг. Вугілля у вагоні № 59724963, за відніманням природної втрати та граничного розходження у визначенні маси нетто 69800 кг., 2% - 1396 кг., нестача складає 8140 кг-1396= 6744 кг. Таким чином вартість втрати вантажу становить 6744 х 2526 грн. (вартість 1 тони груза) = 17 035, 34 коп.

За таких обставин суд дійшов до висновку про задоволення позивних вимог частково.

Решту доводів і поданих сторонами доказів, відхилення яких не обґрунтовано вище, суд відхиляє як такі, що не мають значення для вирішення спору.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Згідно ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір стягується пропорційно задоволеним позивним вимогам, тому слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 1 141,67 грн.

Керуючись ст. ст. 32, 33 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов приватного підприємства «Енергоаверс» до відповідача Державного підприємства „Одеська залізниця про стягнення 20 561,64 грн. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Одеська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19; ) на користь приватного підприємства «Енергоаверс» (75822 Херсонська область, Каланчацький р-н смт. Мирне, вул.. Радянська 15; вартість нестачі вантажу у сумі 17 035 /сімнадцять тисяч тридцять пять/грн. 34 коп. та витрати по сплаті судового збору на суму 1 141 /одна тисяча сто сорок одна/грн. 67 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 21 вересня 2016 р.

Суддя Ю.О. Зайцев