КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2016 р. Справа№ 911/1155/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Ропій Л.М.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників:

від позивача: Ходак В.В.

від відповідача: Іллінський О.В.

розглянувши

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю

"ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТФІНБРОК"

на рішення

Господарського суду Київської області

від 10.06.2016 року

у справі № 911/1155/16 (суддя Чонгова С.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТФІНБРОК"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Синявське"

про стягнення 5 353 022,27 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 10.06.2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Синявське" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТФІНБРОК" 1740000,00 грн. заборгованості, 25313,42 грн. 3 % річних, 102660,00 грн. втрат від інфляції, а також 28019,60 грн. в рахунок часткового відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

В частині стягнення 134806,98 грн. 3 % річних, 1164351,89 грн. інфляційних втрат у задоволенні позову відмовлено.

В частині вимог про стягнення 849008,82 грн. пені позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТФІНБРОК" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 10.06.2016 року у справі № 911/1155/16 у частині відмови стягнення 134806,98 - 3 % річних, 1164351,89 грн. - інфляційних втрат та в частині залишення без розгляду вимог про стягнення 1849008,82 грн. пені та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТФІНБРОК" на рішення Господарського суду Київської області від 10.06.2016 року прийнято до провадження та призначено до розгляду.

06.09.2016 р. представник відповідача через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.

06.09.2016 р. представник позивача через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду подав письмові пояснення.

В судове засідання 06.09.2016 року представник відповідача не з'явився. Розгляд справи було відкладено на 20.09.2016 року.

Розпорядженням начальника відділу забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду № 09-52/4838/16 від 19.09.2016 р. справу № 911/1155/16, у зв'язку із перебуванням судді Пашкіної С.А., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25, 2.3.49 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Згідно із протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 19.09.2016 р., справу № 911/1155/16 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя: Баранець О.М., судді: Ропій Л.М., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2016 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТФІНБРОК" на рішення Господарського суду Київської області від 10.06.2016 року у справі № 911/1155/16 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя: Баранець О.М., судді: Ропій Л.М., Сітайло Л.Г.

В судове засідання 20.09.2016 року представники сторін з'явились.

Від представника відповідача у залі судового засідання надійшло клопотання про забезпечення участі прокурора у справі.

Вказане клопотання відхилено колегією суддів як необґрунтоване, оскільки відсутні підстави для участі у даній справі прокурора.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалав даної справи, 01.07.2012 року між ТОВ "ЮКРА" (далі - продавець) та ТОВ "Синявське" (далі - покупець) укладено договір № 28 (далі - договір № 28,), за умовами п. 1.1 якого продавець зобов'язався передати, а покупець прийняти і оплатити нафтопродукти, окремими партіями.

Відповідно до п. 4.5 договору № 28, датою поставки вважається дата складання видаткової накладної.

Згідно п. 5.3 договору № 28, термін оплати - протягом 7 календарних днів з дати поставки товару.

У разі прострочення оплати товару покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 10 % від суми відвантаженого, але неоплаченого товару, а також пеню в розмірі 0,5 % від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу (п. 6.2 договору № 28).

Відповідно до п. 6.3 договору № 28, сторони погодили, що строк нарахування пені становить 3 роки.

Згідно п. 9.1 договору № 28, вказаний договір набуває чинності з моменту його підписання повноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2012 року, а в частині взаєморозрахунків до їх повного проведення. Якщо за 30 календарних днів до моменту закінчення терміну дії договору жодна зі сторін не вимагатиме його розірвання, договір автоматично продовжується на наступний календарний рік.

Додатковою угодою від 01.01.2014 року сторонами продовжено термін дії договору до 31.12.2014 року, якщо за 30 календарних днів до моменту закінчення терміну дії договору жодна зі сторін не вимагатиме його розірвання, договір автоматично продовжується на наступний календарний рік.

На виконання умов відповідного договору, ТОВ "ЮКРА" поставлено відповідачу - ТОВ "Синявське" товар, що не заперечується останнім, так у відзиві на позовну заяву, а також акті звірки станом на 31.12.2015 року відповідачем підтверджена заборгованість за договором № 28 від 01.07.2012 року в розмірі 1740000,00 грн.

25.11.2015 року між позивачем - ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТФІНБРОК" (далі - фактор) та ТОВ "ЮКРА" (далі - клієнт) укладено договір факторингу № 0511-2015/ЮОФК (далі - договір факторингу).

Відповідно до п. 1.1 якого, фактор зобов'язується передати грошові вимоги в сумі 194212,28 грн. клієнту за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги в розмірі 1942123,66 грн., включаючи всі види штрафних санкцій (у т.ч. пеню, яка може бути нарахована за прострочення виконання грошового зобов'язання, що мало місце як до, так і після укладення договору), яке належить клієнту на підставі, зокрема, договору № 28, укладеного між клієнтом та ТОВ "Синявське" (далі - боржник 1), згідно цього договору відступається право грошової вимоги в розмірі 1796187,76 грн.

Право вимоги до боржника переходить фактору з дати перерахування всієї суми фінансування і повного розрахунку з клієнтом у порядку, визначеному п. 2.2 вказаного договору.

Згідно п. 1.2 договору факторингу, детальна структура боргу визначена в додатку № 2, який є невід'ємною частиною договору.

Фактор надає клієнту грошові кошти на загальну суму 194212,28 грн. частинами протягом 15-ти робочих днів з моменту підписання вказаного договору, шляхом перерахування коштів на рахунок клієнта.

Відповідно до п.п. 6.1, 6.2 договору факторингу, договір вважається укладеним і набирає чинності з дати здійснення. Строк цього договору починає свій перебіг з 25.11.2015 року.

Як вбачається з додатку № 2 до договору факторингу, клієнтом передано фактору право грошової вимоги, зокрема, за договором № 28 від 01.07.2012 року в сумі 1796187,76 грн.

22.02.2016 року ТОВ "ЮКРА" надіслано на адресу відповідача ТОВ "Синявське" повідомлення про відступлення на користь ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТФІНБРОК" права вимоги, яке отримано відповідачем 25.02.2016 року, що підтверджується фіскальним чеком, описом вкладення та повідомленням про отримання поштового відправлення.

Платіжним дорученням № 902 від 08.12.2015 року позивачем сплачено на користь ТОВ "ЮКРА" грошові кошти в розмірі 194212,28 грн., отже саме з цього моменту до позивача у даній справі перейшло право вимоги за договором № 28 від 01.07.2012 року.

У зв'язку з тим, що відповідачем не здійснено розрахунок з позивачем за договором № 28 від 01.07.2012 року, позивач до якого перейшло право вимоги до відповідача звернувся з даним позовом та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути з відповідача 1740000,00 грн. основного боргу, 1849008,82 грн. пені, 1267011,89 грн. інфляційних втрат, 160120,40 грн. 3 % річних.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Предметом спору у даній справі є обов'язок відповідача щодо розрахунку за поставлений товар та застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством за порушення зобов'язання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Між тим, як зазначено з відзиві відповідача та вбачається з акту звірки складеного між сторонами станом на 08.12.2015 року у відповідача існує заборгованість за поставлений товар в розмірі 1740000,00 грн.

Відповідно до ст. 35 ГПК України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Як передбачено ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога); майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника; якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події; у цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Таким чином, оскільки ТОВ "ЮКРА" направив письмове повідомлення відповідачу про відступлення вимоги з урахуванням вимог ст.1082 ЦК України, відповідач був зобов'язаний здійснити оплату факторові - позивачу у справі, враховуючи що право вимоги перейшло до останнього з 08.12.2015 (дата надання коштів у розпорядження клієнта). При цьому, зважаючи на порушення строків оплати товару за вищевказаним договором поставки, відповідач є таким, що порушив зобов'язання, права вимоги якого передано позивачу у справі.

Так, згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За вказаних обставин вимоги позивача в частині стягнення 1740000,00 грн. основного боргу, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 1267011,89 грн. інфляційних втрат, 160120,40 грн. 3 % річних, які нараховані позивачем за період з 12.05.2013 року по 02.06.2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нарахування 3 % річних та інфляційних втрат здійснено не у відповідності до умов договору факторингу, оскільки за договором факторингу позивачу передалось право вимоги щодо сплати основного боргу (з моменту сплати клієнту грошової винагороди п. 1.1 договору факторингу) та всі види штрафних санкцій у т.ч. пеню, яка може бути нарахована за прострочення виконання грошового зобов'язання, що мало місце як до, так і після укладення договору), але 3 % річних та інфляційні втрати за своєю правовою природою не є штрафними санкціями, а є окремим видом відповідальності, що направлена на відшкодування коштів, які пов'язані із знеціненням грошових коштів за прострочення виконання грошового зобов'язання.

А тому їх нарахування могло би бути здійснено позивачем з наступного дня, починаючи з дати коли до нього перейшло право грошової вимоги, а саме з 09.12.2015 року, оскільки у відповідності до п. 1.1 договору факторингу, право вимоги до боржника переходить фактору з дати перерахування всієї суми фінансування і повного розрахунку з клієнтом, повний розрахунок з клієнтом позивачем здійснено 08.12.2015 року.

Таким чином, за вірним розрахунком суду першої інстанції, розмір 3 % річних за період з 09.12.2015 року по 02.06.2016 року (заявлено в заяві про збільшення позовних вимог) на заборгованість в розмірі 1740000,00 грн. складає 25313,42 грн., в задоволені вимог про стягнення з відповідача 134806,98 грн. 3 % річних суд першої інстанції обґрунтовано відмовляє.

За вірном розрахунком суду, розмір інфляційних втрат за період з 09.12.2015 року по 02.06.2016 року на заборгованість в розмірі 1740000,00 грн. становить 102660,00 грн.; в задоволенні вимог про стягнення 1164351,89 грн. інфляційних втрат слвд відмовити.

Крім того, позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача 1849008,82 грн. пені за період з 03.01.2014 року по 15.07.2014 року, судом першої інстанції залишено позов без розгляду в частині вимог про стягнення з відповідача пені на суму 1849008,82 грн., оскільки позивачем у розрахунку не зазначено конкретні періоди нарахування пені, окрім того, позивач не може підтвердити первинними бухгалтерськими документами поставку товару на конкретні суми та їх оплати відповідачем, у зв'язку з чим у суду відсутня можливість перевірити наданий позивачем розрахунок пені.

Колегія суддів не погоджується даним висновком суду першої інстанції, оскільки, в матеріалах справи був наявний детальний розрахунок штрафних санкцій, та періоди нарахування в тому числі і пені.

Окрім того, колегія суддів приймає та долучає до матеріалів справи документи надані скаржником, оскільки останній довів про неможливість надання їх до суду першої інстанції.

Виконання зобов'язання, згідно з ч. 1 ст. 1 546 ЦК України, може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею), згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Наданий позивачем розрахунок пені відповідно до п. 6.2 договору № 28 від 01.07.2012 року не відповідає вимогам ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Колегія суддів, здійснивши власний розрахунок пені, дійшла висновку, що стягненню підлягає пеня в розмірі 188132,94 грн.

У відповідності до ст. 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів дійла висновку про часткове скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТФІНБРОК" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 10.06.2016 року у справі № 911/1155/16 скасувати частково і прийняти нове рішення.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Синявське" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТФІНБРОК" 1740000,00 грн. заборгованості, 25313,42 грн. 3 % річних, 102660,00 грн. втрат від інфляції, 188132,94 грн. пені, 30841,75 грн. судового збору.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Синявське" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРТФІНБРОК" 4949,43 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказів доручити Господарському суду Київської області.

6. Справу № 911/1155/16 повернути до Господарського суду Київської області.

7. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді Л.М. Ропій

Л.Г. Сітайло