РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2016Справа №910/16432/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "Ю.БІ.АЙ"

до Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

ОСОБА_1

про відшкодування шкоди в порядку регресу 2 800,00 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Святош О.В. - представник за довіреністю № 237 від 01.08.16;
від відповідача Гуськов Є.В. - представник за довіреністю від 15.01.16;
від третьої особине з'явились

В судовому засіданні 28.09.16 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова група ""Ю.БІ.АЙ" до Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення 2800,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 14.02.2013 між сторонами було укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/0456347, за яким було застраховано автомобіль марки "УАЗ 3303", державний номер НОМЕР_1.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 18.10.2013 за участю транспортного засобу "УАЗ 3303", державний номер НОМЕР_1 (винуватець ДТП) та транспортного засобу «ВАЗ 21104», державний номер НОМЕР_2 на підставі страхового акту № 405-015/14 від 27.01.2014 ПрАТ "Страхова група «Ю.Бі.Ай» сплатило на користь ОСОБА_4 (власник автомобіля «ВАЗ 21104», державний номер НОМЕР_2) страхове відшкодування у розмірі 2800,00 грн.

Згідно положень ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) страховик після виплати страхового відшкодування має право подавати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо ДТП визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; якщо він не повідомив страховика у строки і за умов визначених в даному Законі.

Оскільки, право вимоги в порядку ст. 38 Закону перейшло до ПрАТ "СГ "Ю.Бі.Ай.", останній просить суд стягнути з ДП "Національна енергетична компанія "Укренерго" суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 2800,00 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.09.2016 порушено провадження у справі № 910/16432/16 за вказаною позовною заявою, залучено до участі у справі ОСОБА_1 в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, та призначено розгляд справи в судовому засіданні 28.09.2016.

В судовому засіданні 28.09.2016 відповідач надав письмовий відзив на позов, відповідно до якого роти позову заперечував з таких підстав. Відповідач зазначив, що сам факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватися на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з низ мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Крім того, відповідачем здійснено посилання на аналогічну практику Верхового суду України та Вищого господарського суду України.

Відповідач зазначив, що враховуючи положення ЦК України, положення статей 3, 6, 22, 29, 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та фактичні обставини справи, сам по собі факт неповідомлення про настання страхового випадку не може бути підставою для задоволення регресного позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування за таким випадком, так як вказане не відповідає суті та меті здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому позовна вимога позивача до відповідача про стягнення 2800 грн. виплаченого страхового відшкодування є такою, що не ґрунтується на нормах законодавства України.

В судовому засіданні 28.09.2016 представники сторін надили пояснення по суті спору, представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

14 лютого 2013 року між Приватним акціонерним товариством " Страхова група "Ю.Бі.Ай." та Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго" було укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС № 0456347 (далі - Поліс).

Відповідно до умов вказаного Полісу застрахованим транспортним засобом є автомобіль "УАЗ 3303", реєстраційний номер НОМЕР_1, строк дії страхового полісу з 14.02.2013 до 13.02.2014.

Як вбачається з матеріалів справи,а саме з Відомостей про дорожньо-транспортну пригоду № 9285803, 18.10.2013 по вулиці Чорноморського козацтва в м. Одеса відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "УАЗ 3305", реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ДП «Національна енергетична компанія "Укренерго», під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля "ВАЗ 21104», реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4, під керуванням водія ОСОБА_6.

Постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 21.11.2013 у справі № 504/3906/13-п ОСОБА_1 був визнаний винним в порушенні п.п. 13.1 ПДР та притягнутий до адміністративної відповідальності.

Відповідно до первинної довідки ДАІ внаслідок ДТП автомобіль ВАЗ 21104» реєстраційний номер НОМЕР_2 отримав пошкодження заднього бамперу справа та по центру.

Водій пошкодженого автомобіля «ВАЗ 21104» реєстраційний номер НОМЕР_2 21.10.2013 звернувся до позивача із заявою вх.. № 1751 про настання страхового випадку за участю застрахованого автомобіля "УАЗ 3305", реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до Звіту № 9921 з оцінки транспортного засобу від 21.10.2013 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «ВАЗ 21104» реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок пошкодження при ДТП складає 3361,24 грн.

19.12.2013 власник пошкодженого транспортного засобу «ВАЗ 21104» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_4 (постраждала особа) звернувся до позивача із заяво. Вх.. № 2167 на виплату страхового відшкодування від постраждалої особи, в якому просив перерахувати страхове відшкодування на його картковий рахунок.

27.01.2014 позивачем було затверджено Страховий акт № 405-015/14, відповідно до якого було вирішено здійснити виплату страхового відшкодування за полісом страхування АС №0456347 від 14.02.2013 в сумі 2800,00 грн. Крім того, між позивачем та постраждалою особою ОСОБА_4 було укладено договір про врегулювання випадку № 00011/14, відповідно до умов якого сторони дійшли згоди, що по заявленому страховому випадку ОСОБА_4 згідно повідомлення про випадок вх.. № 1751 від 21.10.2013 розмір завданого збитку ОСОБА_4 становить 2800,00 грн.

На підставі платіжного доручення № 3347 від 27.01.2014 позивач перерахував на ОСОБА_4 2800,00 грн. із призначенням платежу: "Страхове відшкодування згідно Акту № 405-015/14 від 27.01.14 по полісу АС/0456347.

Враховуючи те, що відповідач та водій ОСОБА_1 вчасно не повідомили позивача про настання страхової події, позивач просить суд стягнути з відповідача в порядку регресу страхове відшкодування в сумі 2800,00 грн..

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" встановлено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.

Пунктом 5 ст. 989 Цивільного кодексу України передбачено обов'язок страхувальника повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Згідно з пп. "ґ" пп. 38.1.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону.

Відповідно до підпункту 33.1.2. пункту 33.1. статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, чинній на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди) учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально.

Законом України від 17.02.2011 № 3045-VІ у статтю 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" внесено зміни, за якими підпунктом 33.1.4. пункту 33.1. статті 33 вказаного Закону передбачено обов'язок водія транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), у разі настання такої пригоди невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він повинен це підтвердити документально.

У постанові Верховного Суду України від 12.02.2014, прийнятій з підстав неоднакового застосування тих самих норм Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у подібних правовідносинах у справі № 6-1цс14, розглянутій на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України викладено висновок, згідно з яким ,,виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України ,,Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції з 18 вересня 2011 по 8 січня 2012 року), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП.

Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI ,,Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування", не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову".

Таким чином, внесеними законодавчими змінами збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП, незважаючи на неузгодженість правових норм.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі № 6-284цс15 про стягнення в порядку регресу витрат зі сплати страхового відшкодування зазначено таке: "встановлений наведеними правовими нормами обов'язок учасника дорожньо-транспортної пригоди вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності встановлено законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, такий страховий випадок зафіксований правоохоронними органами у встановленому порядку, особа, винна в дтп, притягнута до адміністративної відповідальності, а сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування.

Враховуючи вищевказані положення Цивільного кодексу України, Закону України „Про страхування", положення статей 3, 6, 22, 29, 33, 38 (та інших) Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та за наслідками їх правового аналізу, а також враховуючи фактичні обставини даної справи, суд вважає, що сам по собі факт неповідомлення або несвоєчасного повідомлення третьою особою-1 (водій транспортного засобу, винний у скоєнні дтп та завданні майнової шкоди) позивача (страховика за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) про настання страхового випадку (дтп) за умови належного оформлення правоохоронними органами страхового випадку та відсутності його оспорення будь-якими заінтересованими особами, у тому числі страховиками (як за договором добровільного страхування наземного транспорту та і за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів), притягнення винної у дтп особи до адміністративної відповідальності, визначення належним чином розміру майнової шкоди, завданої внаслідок дтп, вчинення всіх необхідних дій та проведення виплати страховиком (за договором добровільного страхування наземного транспорту) потерпілій особі у відповідності до договору добровільного страхування наземного транспорту та із дотриманням вимог Закону України „Про страхування", вчинення потерпілим та страховиком (за договором добровільного страхування наземного транспорту) і іншими особами всіх інших необхідних дій, встановлених положеннями Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов'язкових для прийняття страховиком (за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) рішення про здійснення відшкодування виплаченого страхового відшкодування та добровільного проведення його виплати, не може бути підставою для виникнення у позивача (страховика за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) після виплати страхового відшкодування права на подання регресного позову до відповідача (страхувальника) або третьої особи-1 (водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду) про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування за таким страховим випадком, так як вказане не відповідає суті та меті здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Наведені вище постанови Верховного Суду України не суперечать одна одній, а стосуються різних питань застосування Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Як встановлено судом, страховий випадок, що стався 18.10.2013 був належно оформлено правоохоронними органами, відсутнє його оспорення будь-якими заінтересованими особами, у тому числі страховиками (як за договором добровільного страхування наземного транспорту так і за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 21.10.2013 року постраждалою особою було належним чином повідомлено позивача про страховий випадок, що стався 18.10.2013 (тобто повідомлення мало місце в межах визначеного законом 3 денного строку).

Винну у дорожньо-транспортній пригоді особу (ОСОБА_1,) притягнуто до адміністративної відповідальності, визначено належним чином розмір завданої майнової шкоди, проведено виплати страховиком (за договором добровільного страхування наземного транспорту) потерпілій особі у відповідності до договору добровільного страхування наземного транспорту та із дотриманням вимог Закону України „Про страхування", вчинено потерпілим та страховиком (за договором добровільного страхування наземного транспорту) і іншими особами всі інші необхідні дії, встановлені положеннями Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов'язкові для прийняття страховиком (за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) рішення про здійснення відшкодування виплаченого страхового відшкодування.

Суд відзначає, що позивач добровільно провів виплату страхового відшкодування потерпілій особі, відтак, в даному випадку сам по собі факт неповідомлення або несвоєчасного повідомлення позивача (страховика за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) про настання страхового випадку саме з боку страхувальника за полісом АС /0456347 або водія транспортного засобу, що винний у скоєнні дтп та завданні майнової шкоди, не може бути підставою для виникнення у позивача (страховика за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) після виплати страхового відшкодування права на подання відповідного регресного позову, так як вказане не відповідає суті та меті здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Суд зазначає, що регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Так, відшкодування збитків, як окремий спосіб захисту, визначений п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України та категорія яких розкривається в приписах ст. 22 ЦК України, передбачає як спеціальний предмет доказування, так і може стосуватись лише випадків завдання матеріальної шкоди або спричинення упущеної вигоди.

Зокрема, статтею 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Зобов'язання особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП, установлене законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

У даному випадку факт настання страхового випадку позивачем не оспорюється. Факт зафіксований правоохоронними органами; встановлений в постанові суду, особа, винна в ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності. При цьому, сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування потерпілій особі та був повідомлений постраждалою особою про настання страхового випадку.

Отже, позивач серед іншого не надав суду доказів виникнення у нього збитків з причини не повідомлення про настання ДТП, що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що про факт настання ДТП позивач був повідомлений самим водієм пошкодженого автомобіля 21.10.2013, тобто позивач мав можливість перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено безпідставність заявлених позовних вимог, суд відмовляє в їх задоволенні.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.10.2016

Суддя Пукшин Л.Г.