ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2016 р.Справа № 915/485/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів Принцевської Н.М., Ярош А.І.

при секретарі судового засідання Саломатовій К.А.

за участю представників учасників судового процесу:

від прокуратури ОСОБА_1 за посвідченням від 19.01.2015 року №031420;

від Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області не зявився;

від Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області не зявився;

від Товариства з обмеженою відповідальністю Фирма ЮКЕЙ-СД, м.Миколаїв не зявився;

від Товариства з обмеженою відповідальністю ДІККСОН, м. Одеса ОСОБА_2 за довіреністю від 13.05.2016 року;

розглянувши апеляційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області

на рішення господарського суду Миколаївської області від 30.06.2016 року

у справі № 915/485/16

за позовом керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області

до відповідачів:

1) Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю Фирма ЮКЕЙ-СД, м.Миколаїв;

3) Товариства з обмеженою відповідальністю ДІККСОН, м. Одеса

про визнання незаконним та скасування розпорядження від 20.02.2008 року №323, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 17.07.2009 року №1068, визнання недійсним державного акту серії ЯЕ №443476 від 29.07.2009 року, визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30.07.2009 року №1147

В С Т А Н О В И В:

Керівник Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області звернувся до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області, Товариства з обмеженою відповідальністю Фирма ЮКЕЙ-СД, м. Миколаїв, Товариства з обмеженою відповідальністю ДІККСОН, м. Одеса, в якій просив суд визнати незаконним та скасувати розпорядження Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області від 25.02.2008 року №232; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 17.07.2009 року №1068, укладений між Березанською районною державною адміністрацією Миколаївської області та Товариством з обмеженою відповідальністю Фирма ЮКЕЙ-СД, м. Миколаїв; визнати недійсним державний акт від 29.07.2009 року серії ЯЕ №443476 на право власності Товариства з обмеженою відповідальністю ЮКЕЙ-СД, м. Миколаїв на земельну ділянку площею 1,1022 га за кадастровим номером :09:000:0125, розташовану по проспекту Курортний, 11 в с.Коблеве Березанського району Миколаївської області; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 30.07.2009 року № 1147, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Фирма ЮКЕЙ-СД, м. Миколаїв та Товариством з обмеженою відповідальністю ДІККСОН, м. Одеса, а також відшкодувати прокуратурі за рахунок відповідачів судові витрати.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 30.06.2016 року у справі № 915/485/16 (суддя Коваль С.М.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Заступник прокурора Миколаївської області з рішенням суду не погодився, тому звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Миколаївської області від 30.06.2016 року у справі № 915/485/16 у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним зясуванням всіх обставин справи.

16.09.2016 року та 26.09.2016 року від Товариства з обмеженою відповідальністю ДІККСОН, м. Одеса надійшли пояснення по справі в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України, які судовою колегією долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні представники прокуратури та Товариства з обмеженою відповідальністю ДІККСОН, м. Одеса підтримали свої доводи та заперечення щодо апеляційної скарги з мотивів, викладених письмово. Представники інших учасників судового процесу в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення від 02.08.2016 року. Про причину неявки суд не повідомили, своїми процесуальними правами, передбаченими статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористалися, ніяких клопотань з цього приводу судовій колегії не надали, неявка без поважних причин у судове засідання представників сторін не тягне за собою відкладення розгляду справи на інші строки, явка сторін ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 01.08.2016 року не була визнана обовязковою, тому справу розглянуто за наявними матеріалами та поясненнями присутніх учасників судового процесу, а повний текст постанови направляється учасникам судового процесу в установленому порядку.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для зясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в справі № 915/485/16 та наданих представниками присутніх учасників судового процесу пояснень.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин повторно розглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників присутніх учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга заступника прокурора Миколаївської області не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Миколаївської області від 30.06.2016 року у справі № 915/485/16 є обґрунтованим та правомірним, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Розпорядженням Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області від 25.02.2008 року №232 вирішено продати Товариству з обмеженою відповідальністю Фирма ЮКЕЙ-СД, м. Миколаїв земельну ділянку для рекреаційного призначення та обслуговування бази відпочинку «Восход» площею 1,1022 га, яка знаходиться в його користуванні, розташованої за адресою: зона відпочинку «Коблеве» за межами населеного пункту в межах території Коблевської сільської ради Березанського району Миколаївської області, встановивши вартість земельної ділянки відповідно до висновку експертної оціночної вартості, визначеної Приватним підприємцем ОСОБА_3 в розмірі 435 333 грн. 00 коп.

Між Березанською районною державною адміністрацією Миколаївської області та Товариством з обмеженою відповідальністю ЮКЕЙ-СД, м.Миколаїв, на виконання вищевказаного розпорядження, 17.07.2009 року було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1,1022 га, розміщеної за межами населеного пункту в межах території Коблевської сільської ради Березанського району Миколаївської області за адресою: Миколаївська область, Березанський район с. Коблеве, проспект Курортний, 11.

Відповідно до ОСОБА_4 приймання-передачі земельної ділянки від 17.07.2009 року Березанська районна державна адміністрація Миколаївської області передала, а Товариство з обмеженою відповідальністю ЮКЕЙ-СД, м.Миколаїв прийняло вищезазначену земельну ділянку.

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.07.2009 року Товариство з обмеженою відповідальністю Фирма ЮКЕЙ-СД, м.Миколаїв отримало Державний акт від 29.07.2009 року серії ЯЕ №443476 на право власності земельною ділянкою.

На вищезазначеній земельній ділянці розташоване нерухоме майно (база відпочинку Восход), що належало Товариству з обмеженою відповідальністю ЮКЕЙ-СД, м. Миколаїв на праві приватної власності за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 03.08.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за № 1169.

Товариством з обмеженою відповідальністю Фирма ЮКЕЙ-СД, м.Миколаїв продано земельну ділянку площею 1,1022 га за кадастровим номером :09:000:0125 для рекреаційного призначення для обслуговування бази відпочинку Восход Товариству з обмеженою відповідальністю ДІККСОН, м. Одеса за договором від 03.08.2009 року, який посвідчено приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за № 1147.

На запит прокуратури, Відділ Держгеокадастру у Березанському районі Миколаївської області листом від 31.03.2016 року зазначив про відсутність інформації стосовно реєстрації та видачі Товариству з обмеженою відповідальністю ДІККСОН, м. Одеса державного акту на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :09:000:0125.

Відповідно довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.03.2016 року, відомості про реєстрацію права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :09:000:0125, а також на земельну ділянку площею 1,1022 га за адресою: Миколаївська область, с. Коблеве, просп. Курортний, 11 також відсутні.

Керівник Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в позовній заяві посилається на те, що Розпорядження Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області від 25.02.2008 року № 232 прийнято з порушенням вимог законодавства, внаслідок чого підлягає визнанню незаконним та скасуванню разом із договорами купівлі-продажу та Державним актом про право власності на земельну ділянку.

Але, як встановлено судом першої інстанції, керівник Миколаївської місцевої прокуратури № 1 звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, визначеного нормами чинного законодавства, і матеріали справи містять звернення Товариства з обмеженою відповідальністю Фирма ЮКЕЙ-СД, м. Миколаїв до місцевого господарського суду з клопотанням про застосування строку позовної давності, яке судом було розглянуто та задоволено. Судова колегія вважає такий висновок суду першої інстанції правомірним та таким, що не підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності встановленого судом факту доведеності порушення права особи, яка звернулася до суду з позовом.

У Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року, № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, що перш, ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Право на задоволення позову або право на позов у матеріальному розумінні це право позивача вимагати від суду задоволення позову. Зі спливом позовної давності особа втрачає право на позов саме в матеріальному розумінні. Отже, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Однак, правила про позовну давність відповідно до статті 267 Цивільного Кодексу України мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права. У випадках відсутності такого права або коли воно не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв'язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Таким чином, для застосування строку позовної давності суд повинен встановити правомірність звернення до суду з відповідними позовними вимогами.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно з приписами частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Пунктом 1.2.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 6 Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин визначено, що за змістом статей 13, 14 Конституції України, статті 11 Цивільного кодексу України, статей 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки господарюючому суб'єкту у власність або в користування здійснюється волевиявлення власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог Земельного кодексу України, спрямованих на раціональне використання землі як об'єкта нерухомості (власності).

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто справи у них підвідомчі господарським судам у випадку, коли одночасно розглядаються питання недійсності і акту, і правочину, на підставі якого цей правочин було укладено сторонами.

До повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом (пункт "а" частини 1 статті 17 Земельного кодексу України).

Громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частини 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті (частина 3 статті 122 Земельного кодексу України станом на момент прийняття спірного розпорядження).

Відповідно до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України (станом на момент прийняття спірних розпорядження Березанської районної державної адміністрації) обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Згідно з абзацом 1 пункту 12 розділу X Перехідні положення Земельного кодексу України, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) за межами населених пунктів здійснюють відповідні органи виконавчої влади.

З матеріалів справи вбачається, що в даному випадку в приватну власність було передано земельну ділянку із земель державної власності, що знаходилась за межами населених пунктів. Тобто, Березанською районною державною адміністрацією було перевищено повноваження щодо видачі спірного розпорядження від 25.02.2008 року № 232, оскільки повноваження щодо надання відповідної земельної ділянки у приватну власність належали до компетенції Миколаївської обласної державної адміністрації.

За приписами статті 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

В силу норм статті 78 Земельного кодексу України земля може знаходитися у державній, комунальній або приватній власності.

Відповідно до статті 60 Земельного кодексу України та статті 88 Водного кодексу України, уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 Земельного кодексу України та статтями 1, 88-90 Водного кодексу України.

За приписами статей 60, 61 Земельного кодексу України, статті 89 Водного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів. Об'єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватися, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.

Положеннями частини 4 статті 88 Водного кодексу України визначено, що уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

У межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води.

Відповідно до частини 1 статті 123 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:

зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону;

надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).

Надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

Межа земельної ділянки умовна замкнена ламана лінія, що розмежовує земельні ділянки (стаття 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель").

Землеустрій сукупність соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональну організацію території адміністративно-територіальних одиниць, суб'єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил; план земельної ділянки - графічне зображення, що відображає місцезнаходження, зовнішні межі земельної ділянки та межі земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельних сервітутів), а також розміщення об'єктів нерухомого майна, природних ресурсів на земельній ділянці (стаття 1 Закону України "Про землеустрій").

З наданої інформації Відділу Держгеокадастру у Березанському районі Миколаївської області від 24.03.2016 року, приблизна відстань від урізу Чорного моря меж земельної ділянки за кадастровим номером :09:000:0125 до південної межі складає 30-40 м, до північної - 130-140 м.

В даному випадку з матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка була надана для передачі у приватну власність за відсутності проекту землеустрою із встановлення прибережної захисної смуги і Березанській районній державній адміністрації Миколаївської області необхідно було виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, визначених законодавством. Таким чином, розпорядження та передача у приватну власність спірної земельної ділянки було проведено з порушеннями чинного законодавства України на момент здійснення таких дій з боку органу державної влади.

З огляду на викладене, позовні вимоги прокурора про визнання незаконним та скасування розпорядження Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області від 25.02.2008 року №232; визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.07.2009 року №1068, укладеного між Березанською районною державною адміністрацією Миколаївської області та Товариством з обмеженою відповідальністю Фирма ЮКЕЙ-СД, м. Миколаїв; визнати недійсним державний акт від 29.07.2009 року серії ЯЕ №443476 на право власності Товариства з обмеженою відповідальністю ЮКЕЙ-СД, м. Миколаїв на земельну ділянку площею 1,1022 га за кадастровим номером :09:000:0125, розташовану по проспекту Курортний, 11 в с. Коблеве Березанського району Миколаївської області є доведеними матеріалами справи і не спростовані відповідачами належним чином. Одночасно з цим судова колегія зазначає, що судом першої інстанції правильно визначено про наявність по даній справі підстав для розгляду заяви відповідача про застосування позовної давності до заявлених позовних вимог прокурора та її задоволення одночасно з відсутністю у позивача поважних причин для можливості відновлення такого пропущеного строку, виходячи з наступного.

За нормами статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі Відкритого акціонерного товариства Нафтова компанія Юкос проти Росії; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства).

Згідно з приписами частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до частини 1 статті 261 вказаного кодексу, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Таким чином, протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом, а для визначення моменту виникнення права на позов важливим є також і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 року у справі №6-152цс14, що є обовязкою для всіх судів України в силу приписів ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що норми закону встановлені частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України про початок перебігу позовної давності, встановлені для особи, права або інтереси якої порушено, поширюються і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Частинами 1, 2, 4 статті 29 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядження Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області №232 було прийнято 25.02.2008 року, договір купівлі-продажу земельної ділянки було укладено 17.07.2009 року, а з позовними вимогами Керівник Миколаївської місцевої прокуратури № 1 звернувся тільки у 2016 році. При цьому сам прокурор зазначає, що стало відомо про наявність порушень повноважень по розпорядженню спірною земельною ділянкою Коблівської сільської ради і відповідно права звернення до суду 16.12.2011 року. Належних та допустимих доказів, відповідно до норм статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України, ствердження позивача, що про допущені порушення Березанської районної державної адміністрації Коблівській сільській раді стало відомо лише в березні 2016 року під час листування з органами прокуратури, матеріали справи не містять.

Між тим, в матеріалах справи є платіжні доручення, які підтверджують те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІККСОН», м. Одеса систематично сплачувало Коблівській сільській раді земельний податок, починаючи з 16.06.2009 року, тобто після переходу права власності нерухомого майна, що знаходиться на спірній земельній ділянці, оформленого належним чином.

Судова колегія вважає, що прокурор мав усі можливості та повноваження для отримання повної та достовірної інформації про оскаржуване розпорядження та правочини протягом встановленої законом позовної давності від дати їх прийняття та укладання.

Так, наказом від 19.09.2005 року № 3гн Генеральний прокурор України визначив основним завданням наглядової діяльності прокуратури захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, державних та публічних інтересів. Із цією метою наказав забезпечити нагляд за додержанням законів, передусім у діяльності органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, контролюючих та правоохоронних органів.

Аналогічні вимоги до підпорядкованих прокурорів містять накази Генерального прокурора від 18.10.2010 року № 3гн, від 12.04.2011 року № 3гн, від 07.11.2012 року № 3гн. Крім того, вказані накази ще містять конкретні вказівки до прокурорів, а саме: періодично, але не рідше одного разу на місяць, перевіряти законність правових актів Кабінету Міністрів України, місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. Використовувати право участі у засіданнях цих органів. У наказі від 07.11.2012 року № 3гн міститься вказівка прокурорам, викладена в такій формі: не рідше одного разу на місяць відповідним прокурорам вивчати законність актів, які видаються Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами.

Таким чином, нездійснення своєчасного прокурорського нагляду за прийнятими рішеннями місцевими державними адміністраціями, що є обов'язком органів прокуратури відповідно до статті 1 Закону України "Про прокуратуру", призводить до наслідків визначених частиною 2 статті 12, частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України, тобто до відмови у задоволенні позовних вимог.

Водночас, судова колегія Одеського апеляційного господарського суду зазначає, що прокурором не наведено наявність в даному випадку обґрунтованих поважних причин для можливості поновлення пропущеного строку позовної давності.

Крім того, судова колегія вважає, що Коблівською сільською радою, як позивачем по справі, також допущено недбалість у належному виконанні наданих їй повноважень в рамках наявних контрольних функцій в сфері земельних правовідносин, що призвело до порушення строків позовної давності по даній справі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд зазначає про правомірність висновку суду першої інстанції, який, встановивши факт спливу строку позовної давності, за відсутності поважних причин для його відновлення, дійшов правильного висновку щодо необхідності відмови у позові саме з цих підстав.

Доводи апеляційної скарги частково не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення. Так, посилання прокурора на нібито необізнаність Коблівської сільської ради щодо наявності оскарженого розпорядження Березанської районної державної адміністрації та договорів не підтверджено належними засобами доказування.

Виходячи з вищевикладеного, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи. Тому судова колегія Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Миколаївської області від 30.06.2016 року у справі №915/485/16 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області на рішення господарського суду Миколаївської області від 30.06.2016 року у справі №915/485/16 залишити без задоволення, рішення господарського суду Миколаївської області від 30.06.2016 року у справі №915/485/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється учасникам судового процесу по справі в триденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Одеський апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Головуючий Г.І. Діброва

Судді Н.М. Принцевська

ОСОБА_4