ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2016р. Справа№ 914/1940/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., при секретарі судового засідання Кохановській Ю.І., розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз в особі філії Управління магістральних газопроводів Львівтрансгаз, м.Київ

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Смарт Фабрікс, м.Львів

про стягнення штрафних санкцій в сумі 51 347,88 грн.

За участі представників:

від позивача: Франків Л-О.І провідний юрисконсульт юридичного відділу філії Укртрансгаз в особі філії Управління магістральних газопроводів Львівтрансгаз ПАТ Укртрансгаз (довіреність б/н від 08.12.2015р.);

від відповідача: ОСОБА_2 представник (довіреність вих.№01/01 від 04.01.2016р.).

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Публічним акціонерним товариством Укртрансгаз в особі філії Управління магістральних газопроводів Львівтрансгаз до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Смарт Фабрікс про стягнення штрафних санкцій в сумі 51 347,88 грн., з яких 30 952,69 грн. пеня, 8 398,02 грн. штраф 7% та 11 997,17 грн. штраф 10%.

Справа № 914/1940/16 розглядалась господарським судом Львівської області у складі судді Запотічняк О.Д.

Ухвалою суду від 25.07.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 06.09.2016р.

В судовому засіданні від 06.09.2016р. оголошено перерву до 20.09.2016р.

07.09.2016р. від відповідача в канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№35836/16), в якому він просить суд у задоволенні позову відмовити повністю. Зокрема зазначає, що позивачем невірно нараховано пеню по 04.07.2016р., в той час як строк дії договору 31.12.2015р. На думку відповідача з цієї ж дати (31.12.2015р.) закінчився термін, за який позивач вправі нараховувати пеню. Як стверджує відповідач, пеня може бути нарахована виключно за прострочення виконання зобовязання на 72 дні, оскільки з 01.01.2016р. відповідач втратив обовязок виконання зобовязання, а позивач право на нарахування пені. За контр розрахунком відповідача пеня повинна становити 8 637,96 грн. (за період з 21.10.2015р. по 31.12.2015р.).

Також, у вищенаведеному відзиві відповідач заперечує щодо стягнення штрафу 7% та штрафу 10%, мотивуючи тим, що штраф та пеню можливо стягувати разом лише за різні порушення умов договору.

07.09.2016р. від відповідача в канцелярію суду надійшло клопотання (вх.№35835/16), яким він на виконання вимог ухвали суду від 25.07.2016р. долучив до матеріалів справи наступні документи: завірену копію витягу з ЄДР на відповідача; завірену копію статуту ТзОВ Смарт Фабрікс.

08.09.2016р. від відповідача в канцелярію суду надійшло клопотання (вх.№36017/16), в якому він просить суд зменшити розмір неустойки, яка підлягає стягненню з ТзОВ Смарт Фабрікс на 90%, мотивуючи тим, що станом на 05.09.2016р. відповідач знаходиться у важкому фінансовому становищі. Станом на 05.09.2016р. сума кредиторської заборгованості становить 3611859,69 грн., більшість якої виникла внаслідок невиконання грошових зобовязань філією УМГ Львівтрансгаз. Сума дебіторської заборгованості становить 2379826,88 грн., більша частина якої виникла внаслідок невиконання грошових зобовязань саме філією УМГ Львівтрансгаз.

Також, у вищенаведеному клопотанні (вх.№36017/16) відповідач зазначає, що станом на 05.09.2016р. залишок коштів на банківському рахунку ТзОВ Смарт Фабрікс становить 37 313,39 грн. Стягнення заявленої в позові неустойки при наявності боргу у позивача може призвести до невиплати заробітної плати працівникам, сума якої за серпень 2016р. нарахована в розмірі 10 797,34 грн., заборгованості з податків та зборів, зокрема, з ПДФО в сумі 6 840,47 грн., з військового збору 590,70 грн., єдиного соціального внеску в розмірі 8 663,71 грн. Стягнення суми штрафів нарахованих позивачем може призвести до банкрутства ТзОВ Смарт Фабрікс та втрати робочих місць 13-ма працівниками.

У звязку із тимчасовою непрацездатністю судді Запотічняк О.Д., 19.09.2016р., відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та Рішення зборів суддів господарського суду Львівської області від 07.12.2015р., було призначено повторний автоматичний розподіл справи №914/1940/16, внаслідок чого, справу №914/1940/16 передано для розгляду судді Сухович Ю.О., інформацію внесено до системи автоматизованого розподілу.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити повністю з підстав викладених у позовній заяві. Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу № від 05.10.2015р., в частині поставки товару на суму 119 971,68 грн., у зв"язку з чим позивач просить стягнути штрафні санкції в сумі 51 347,88 грн., з яких 30 952,69 грн. пеня, 8 398,02 грн. штраф 7% та 11 997,17 грн. штраф 10%.

Представник відповідача подав клопотання (вх.№37405/16) яким він долучив до матеріалів справи наступні документи: оригінал довідки за вих.№109-0/10/222 від 19.09.2016р. про залишок коштів на рахунку; завірену копію відомості №28 від 06.09.2016р. про зарахування коштів для виплати заробітної плати працівникам; копії платіжних доручень: №485 від 06.09.2016р. на суму 11147,80 грн.; №482 від 06.09.2016р. на суму 3474,30 грн.; №481 від 06.09.2016р. на суму 289,50 грн.; №480 від 06.09.2016р. на суму 3 920,99 грн.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з підстав наведених у відзиві на позовну заяву (вх.№35836/16). Крім того, представник відповідача підтримав подане раніше клопотання (вх.№36017/16) про зменшення розміру неустойки на 90%.

Представник позивача в судовому засіданні усно заперечив проти зменшення розміру неустойки.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи та заперечення представників сторін, суд,-

встановив:

05.10.2015р. між Публічним акціонерним товариством Укртрансгаз в особі Філії Управління магістральних газопроводів Львівтрансгаз (надалі покупець) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Смарт Фабрікс (надалі продавець) було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець, який є власником товару, зобовязувався поставити і передати його у власність, а покупець зобовязувався прийняти і оплатити його на умовах цього договору.

Згідно п.1.2. договору найменування, кількість і ціни товару, що є предметом цього договору, обумовлюються в специфікації (оформляється як додаток №1), яка є невідємною частиною цього договору.

Відповідно до п.5.1. договору товар повинен бути повністю поставленим покупцю протягом 15 днів після підписання договору, на умовах СРТ центральний склад с.Угерсько Стрийського району Львівської області, згідно вимог міжнародних правил щодо тлумачення термінів Інкотермс в редакції 2010р.

Згідно 5.2. договору датою поставки вважається дата підписання сторонами акту прийому-передачі.

За умовами п.6.2. договору загальна ціна цього договору 119 971,68 грн. (сто девятнадцять тисяч девятсот сімдесят одна гривня 68 копійок), в тому числі ПДВ 19 995,28 грн.

Враховуючи п.5.1. договору від 05.10.2015р. продавець зобовязався поставити покупцю товар на загальну суму 119 971,68 грн. у строк до 20.10.2015р. включно.

Однак, як стверджує позивач, відповідач порушив свої зобовязання, станом на момент подання позовної заяви (15.07.2016р.) поставку товару на загальну суму 119 971,68 грн. не здійснив.

Позивач керуючись умовами п.10.1. та п.10.2. договору, у звязку із простроченням поставки товарів, нарахував відповідачу пеню, яка згідно поданого розрахунку позовних вимог становить 30 952,69 грн., а також штраф 7%, що становить 8 398,02 грн. та штраф 10%, що становить 11 997,17 грн.

Отже, загальна сума заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача становить сумі 51 347,88 грн., з яких 30 952,69 грн. пеня, 8 398,02 грн. штраф 7% та 11 997,17 грн. штраф 10%.

При прийнятті рішення суд виходить із наступного:

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, але при укладенні договору сторони повинні керуватися вимогами Цивільного кодексу України, іншими актами цивільного законодавства.

Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторонам (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами ст.663 ЦК України продавець зобовязаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до п.5.1. договору від 05.10.2015р., продавець зобовязувався поставити покупцю товар на загальну суму 119 971,68 грн. в строк до 20.10.2015р. включно.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, відповідач порушив свої зобовязання, товар на загальну суму 119 971,68 грн. ні на дату подачі позову до суду, ні на дату прийняття рішення, не поставив.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

В силу ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч.2 ст.217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондують приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Вищий господарський суд України у п.2.5. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розяснив, що до пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Як вбачається із розрахунку наведеного у позовній заяві, позивач просить стягнути з відповідача 30 952,69 грн. пені нарахованої за період з 21.10.2015р. по 04.07.2016р.

Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що позивач при її обчисленні не врахував встановлений ч.6 ст.232 ГК України період часу, за який нараховується пеня.

Отже, враховуючи положення ч.6 ст.232 ГК України позивач мав право нарахувати пеню за період з 21.10.2015р. по 21.04.2016р.

Відповідно до проведеного судом розрахунку пеня за період з 21.10.2015р. по 21.04.2016р., становить 22 074,78 грн.

Однак, відповідачем подано клопотання (вх.№36017/16 від 08.09.2016р.) про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню на користь позивача на 90%. З цього приводу суд зазначає наступне.

У вищенаведеному клопотанні (вх.№36017/16 від 08.09.2016р.) відповідач зазначає, що станом на 05.09.2016р. залишок коштів на банківському рахунку ТзОВ Смарт Фабрікс становить 37 313,39 грн. (довідка за вих.№109-0/10/222 від 19.09.2016р. про залишок коштів на рахунку ТзОВ Смарт Фабрікс). Стягнення заявленої в позові неустойки при наявності боргу у позивача може призвести до невиплати заробітної плати працівникам, сума якої за серпень 2016р. нарахована в розмірі 10 797,34 грн., заборгованості з податків та зборів, зокрема, з ПДФО в сумі 6 840,47 грн., з військового збору 590,70 грн., єдиного соціального внеску в розмірі 8 663,71 грн. Стягнення суми штрафів нарахованих позивачем може призвести до банкрутства ТзОВ Смарт Фабрікс та втрати робочих місць 13-ма працівниками.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 05.09.2016р. сума кредиторської заборгованості складає 3 611 859,69 грн., більшість якої виникла внаслідок невиконання грошових зобовязань філією УМГ Львівтрансгаз. Сума дебіторської заборгованості становить 2 379 826,88 грн., більша частина якої виникла внаслідок невиконання грошових зобовязань саме філією УМГ Львівтрансгаз.

Відповідно до пункту 3 статті 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Статтею 233 Господарського кодексу України суду надано право зменшувати розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Законодавство України не містить переліку випадків, що дають право господарському суду зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Частина 3 ст.551 Цивільного кодексу України також містить норму, за якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, суд має право, виходячи з конкретних обставин справи, зменшити розмір штрафних санкцій, але не звільняти повністю боржника від їх сплати.

Зазначені норми законодавства ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

При цьому слід враховувати, що правила ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Пункт 6 ч.1 ст.3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства відносить принципи справедливості, добросовісності та розумності.

Частиною 3 ст.509 ЦК України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Пунктом 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011р. №18 роз'яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зважаючи на те, що нарахування надмірно великих штрафних санкцій не може бути способом збагачення, а є відповідальністю за порушення господарського зобовязання, беручи до уваги відсутність доказів завдання позивачеві збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем зобовязання, керуючись інтересами як боржника, так і кредитора, суд дійшов висновку використати своє право, надане йому ч.3 ст.551 ЦК України, ч.1 ст.233 ГК України, п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, зменшити розмір пені на 50% та стягнути з відповідача 11 037,39 грн.

Щодо нарахованого позивачем штрафу суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Відповідно до п.10.1 договору, за порушення умов цього договору продавець відшкодовує причинені цим збитки покупцю, в тому числі неодержані прибутки, а покупець застосовує штрафні (в розмірі, визначеному ст. 231 ГКУ) та оперативно-господарські (в переліку ст. 236 ГКУ за вибором постраждалої сторони) санкції в порядку, передбаченому діючим законодавством України.

Пунктом 10.2. договору передбачено, що у разі порушення з вини продавця строків поставки товарів, передбачених цим договором, продавець сплачує покупцю неустойку в розмірі, встановленому абзацом 3 п.2 ст.231 ГК України, окрім того, за прострочення понад 30 днів додатково сплачує штраф у розмірі 10% від суми договору, зазначеної в п.6.2. договору.

Так, відповідно до абзацу 3 ч.2 ст.231 ГК України у разі, якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України (п.4 оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013 р. № 01-06/767/2013 Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань).

Так, відповідно до ч.4 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Зі змісту п.10.1 та п.10.2 договору вбачається, що за прострочення виконання негрошового зобов'язання сторони визначили застосувати до продавця штраф який передбачений абзацом 3 п.2 ст.231 ГК України, тобто 7%, і окрім того, згідно п.10.2 договору сторони погодили додатково застосувати до продавця штраф у розмірі 10% від суми договору за прострочення понад 30 днів.

Слід зазначити, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Таким чином, штраф та пеню можливо стягувати разом лише за різні порушення умов договору. Вказаного правового висновку дійшов Верховний суд України у постанові від 21.10.2015р., № 6-2003цс15.

Відповідно до ч.1 ст.111-25 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Як випливає із змісту п.1.01. та п.10.2. договору позивач нарахував пеню та штраф (10% та 7%) за одне й те саме порушення відповідачем умов договору, відтак нараховані штрафи (8 398,02 грн. штраф 7% та 11 997,17 грн. штраф 10%) до стягнення не підлягають.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку підставності позовних вимог до задоволення частково. З відповідача підлягає до стягнення 11 037,39 грн. пені. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Пунктом 4.4. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 21.02.2013 року №7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, повязані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Сплата позивачем судового збору підтверджується платіжним дорученням №14971 від 11.07.2016р. на суму 1 378,00 грн., який відповідно до ст.49 ГПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 11, 253, 509, 525, 526, 530, 549, 551, 610-612, 625, 627-629, 655, 663 ЦК України, ст.ст. 174, 193, 216, 217, 230-232, 233 ГК України, ст.ст. 43, 33, 34, 49, 82-85, 87, 115, 116 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Смарт Фабрікс (79018, м.Львів, Залізничний район, вул.Олени Степанівни, 45-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз (01021, м.Київ, Печерський район, Кловський Узвіз, будинок 9/1, ) в особі Філії Управління магістральних газопроводів Львівтрансгаз (79053, м.Львів, Франківськийй район, вул.І.Рубчака, 3; ) 11 037,39 грн. пені та 592,41 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати згідно вимог ст.116 ГПК України, після набрання рішенням суду законної сили.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Згідно ст.87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, представникам сторін і третіх осіб, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повний текст рішення

виготовлено 26.09.2016р.

Суддя Сухович Ю.О.