ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року Справа № 915/806/16

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства Інгул, вул. Гмирьова, 8, м. Миколаїв, 54028 ()

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Миколаївобленерго, вул. Громадянська, 40, м. Миколаїв, 54017 ()

про визнання протоколу розбіжностей діючим

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність № 21 від 09.02.2016 року;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 01/53-861 від 01.07.2016 року.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернулось Публічне акціонерне товариство Інгул з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Миколаївобленерго про визнання протоколу розбіжностей від 28.01.2015 року діючим, чим виключити субспоживачів з рахунків ПАТ Інгул.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 25.07.2016 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі. Розгляд справи призначено в судовому засіданні на 10.08.2016 року.

В судовому засіданні 10.08.2016 року судом оголошувалась перерва до 20.09.2016 року.

В судовому засіданні 20.09.2016 року судом відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, та просив суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив наступне.

29.12.2014 року відповідач направив позивачу лист № 01/30-7363 про внесення змін до договору про постачання електроенергії від 16.01.2012 року № 44/23, із наданням додаткової угоди від 26.12.2014 року.

Враховуючи наявність заперечень ПАТ «Миколаївобленерго» щодо п. 1, 2 додаткової угоди, позивачем ПАТ «Інгул» був складений протокол розбіжностей від 28.01.2015 року. Супровідним листом № 85 від 29.01.2015 року додаткова угода з двома примірниками протоколу розбіжностей були направлені відповідачу, які отримані відповідачем.

ПАТ «Миколаївобленерго» як монополіст на певному ринку не передав до суду вимоги щодо розбіжностей, які залишились неврегульованими між сторонами, отже, ПАТ «Інгул» вважає пропозиції, викладені в протоколі розбіжностей ПАТ «Інгул» від 28.01.2015 року прийнятими.

Позовні вимоги обґрунтовані приписами ч. 7 ст. 181, 188 ГК України.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, зазначених у письмовому відзиві на позов (арк. 53-55), та просив суд в позові відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив наступне:

- підстави, на які посилається відповідач у позовній заяві, були вже предметом розгляду судової справи № 915/355/15

- деякі субспоживачі ПАТ «Інгул» перейшли на прямі розрахунки за перетікання реактивної електроенергії, 29.12.2014 року відповідач направив позивачу додаткову угоду від 26.12.2014 року до договору щодо припинення проведення розрахунків за перетікання реактивної електроенергії по приладам обліку електричної енергії ТзОВ «Миколаївській Хлібзавод № 1» та ПАТ «Миколаївський шиноремонтний завод». Позивач не погодився з пропозицією відповідача та направив протокол розбіжностей. Відповідач у відповідь на отриманий протокол розбіжностей повідомив позивача, про те, що його редакція до додаткової угоди від 26.12.2014 не приймається.

- відповідач вважає посилання позивача на ч. 7 ст. 181 ГК України безпідставними, оскільки предметом правового регулювання останнього є загальний порядок укладення господарських договорів, а не зміна їх умов;

- порядок зміни та розірвання господарських договорів регулюється ст. 188 ГК України;

- посилання позивача на норми Закону України «Про захист економічної конкуренції» є безпідставними, оскільки загальні норми закону, а саме положення ст. 188 ГК України щодо внесення змін до договору не повязані із наявністю чи відсутністю монопольного становища однієї із сторін договору;

- позивачем неправильно обраний спосіб захисту своїх прав (ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Рішенням адміністративної колегії Антимонопольного комітету України Миколаївського обласного територіального відділення № 56-ріш від 30.09.2014 року визнано, що ПАТ «Миколаївобленерго» в 2008-2013 роках та І півріччі 2014 року займало монопольне становище на ринку постачання електричної енергії споживачам (арк. 34-47).

16.01.2012 року між ПАТ Миколаївобленерго (постачальник) та ПАТ Інгул (споживач) було укладено Договір про постачання електричної енергії № 44/23, відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 1800 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (п. 1 Договору) (арк. 7-15).

В тому числі сторони передбачили обовязок позивача здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії (п. 2.3.4 договору та додаток № 5 Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії).

Відповідно до п. 9.4 Договору цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до "31" грудня 2012 року, а в частині розрахунків до повного їх завершення. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Відповідно до ч. 2 п. 9.6 Договору усі зміни та доповнення до цього договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох сторін.

Договір підписано та скріплено печатками сторін. Доказів розірвання чи визнання недійсним договору суду не подано. Доказів припинення дії договору суду не подано.

До договору сторонами також укладалась Додаткова угода від 14.05.2013 року, якою вносились зміни в додатки № 2, № 3, № 5 та № 11 до договору (арк. 18-26).

Додаткову угоду підписано та скріплено печатками сторін.

В новій редакції додатку № 5 до пункту 6 додані нові рядки № 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 характеристики точок розрахункового обліку електроенергії субспоживачів позивача - ТзОВ Миколаївський хлібзавод № 1, ВАТ МШРЗ, ФОП ОСОБА_4, ТзОВ Керуюча компанія Ідея, ПП МНМ, ТзОВ ОСД (№ 7 та 8), ФОП ОСОБА_5

В новій редакції додатку № 2 до переліку обєктів споживача (позивача) включені субспоживачі ТзОВ ОСД (рядки № 5, 6), ФОП ОСОБА_5 (рядок № 7), ТзОВ Миколаївський хлібзавод № 1 (рядок № 8), ПАТ Миколаївський шиноремонтний завод (рядок № 9), ТОВ Керуюча компанія Ідея (рядок № 10), ФОП ОСОБА_4 (рядок № 11), ПП МНМ (рядок № 12).

Зазначені зміни додатку № 2 та пункту 6 додатку № 5 до Договору від 16.01.2012 року фактично зобовязали позивача здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії не тільки за себе, а і за вказаних субспоживачів.

29.12.2014 року відповідач ПАТ «Миколаївобленерго» листом № 01/30-7363 направив позивачу ПАТ «Інгул» для підписання два примірника Додаткової угоди від 26.12.2014 року до договору про постачання електроенергії (арк. 48-49, 97-98), якою запропоновано додаток № 5 та № 2 до договору № 44/23 від 16.01.2012 року викласти в редакції, запропонованій відповідачем.

Зокрема, запропоновано внести зміни, в тому числі:

- у пункті 1 запропоновано Додаток № 5 до договору № 44/23 від 16.01.2012 року, підписаний 14.05.2013 року вважати таким, що втратив чинність, та викласти його у новій редакції від 26 грудня 2014 року, що додається.

- у пункті 2 запропоновано із додатку № 2 до договору № 44/23 від 16.01.2012 року, підписаного 14.05.2013 року, виключити рядки № 8 та № 9.

- у пункті 3 визначено, що сторони дійшли згоди в тому, що всі положення договору, в які не було внесено змін даною додатковою угодою, залишаються незмінними.

Не погодившись з запропонованою редакцією змін до договору, 29.01.2015 року позивач листом № 85 направив відповідачу підписану додаткову угоду з протоколом розбіжностей від 28.01.2015 року до Додаткової угоди від 26.12.2014 року до договору про постачання електроенергії № 44/23 від 16.01.2012 року (арк. 16-17, 96).

Пунктами 1 та 2 Додаткової угоди запропоновано внести зміни щодо виключення з договору усіх субспоживачів, а пункти 3 та 4 Додаткової угоди прийняті позивачем в редакції відповідача без зауважень та розбіжностей.

В свою чергу відповідач ПАТ «Миколаївобленерго» 05.02.2015 року направив позивачу ПАТ «Інгул» лист № 01/30-885, у якому зазначив, що додаткова угода від 26.12.2014 року до договору № 44/23 від 16.01.2012 року разом з протоколом розбіжностей від 28.01.2015 року отримана, оскільки додаткова угода підписана з зауваженнями, тому відповідно до ст. 188 ГК України, пропозиція ПАТ «Миколаївобленерго», викладена в ній, вважається не прийнятою та договір діє у попередній редакції(арк. 27).

Крім того, листом від 05.02.2015 року № 01/30-885 ПАТ «Миколаївобленерго» було направлено ПАТ «Інгул» проект нової додаткової угоди від 02.02.2015 року до договору, якою передбачалось виключити із числа субспоживачів ТзОВ «Миколаївський хлібозавод № 1», ПАТ «Миколаївський шиноремонтний завод» та ТзОВ «МНМ», оскільки зазначені субспоживачі перейшли на прямі розрахунки за послуги з перетікання реактивної електроенергії з ПАТ «Миколаївобленерго» (арк. 27-28).

Додаткова угода від 02.02.2015 року до договору сторонами не підписана.

Враховуючи вищевикладені обставини, позивач ПАТ «Інгул» звернувся до суду із даним позовом. Отже, предметом спору у даній справі є вимога про визнання протоколу розбіжностей від 28.01.2015 року діючим, чим виключити субспоживачів з рахунків ПАТ Інгул. Підставою позову є обставини, які полягають в тому, що відповідач не повернув підписаний протокол розбіжностей та не звернувся до суду з позовом щодо розбіжностей, що залишились неврегульованими, що в силу ч. 7 ст. 181 ГК України свідчить про прийняття останнім пропозиції.

При вирішенні спору судом враховано наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договір є домовленістю двох або більше сторін.

Статтею 181 ГК України врегульовано загальний порядок укладання господарських договорів.

Так, відповідно до ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Як вказано вище, 16.01.2012 року між сторонами було укладено Договір про постачання електричної енергії № 44/23 від 16.01.2012 року (арк. 7-15), який є чинним на даний час. Додатковою угодою від 26.12.2014 року відповідачем лише запропоновано внести зміни до діючого договору. Таким чином, спірні відносини регулюються нормами ст. 188 Господарського кодексу України щодо порядку зміни та розірвання господарського договору, а не нормами ст. 181 Господарського кодексу України щодо відносин сторін на стадії укладення договору. Таким чином, норми ч. 7 ст. 181 ГК України не можуть поширюватись на правовідносини сторін щодо внесення змін до діючого договору.

Відповідно до ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до ПКЕЕ, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України 31.07.1996 року № 28 (далі - ПКЕЕ):

основний споживач - споживач електричної енергії або власник електричних мереж, який передає частину електроенергії своїми технологічними електричними мережами субспоживачам та/або електропередавальній організації;

субспоживач - споживач, електроустановки якого приєднані до технологічних електричних мереж основного споживача.

Відповідно до п. 1.6 ПКЕЕ договір про постачання електричної енергії на основі типового договору (додаток 3) укладається постачальником електричної енергії за регульованим тарифом з усіма споживачами та субспоживачами (крім населення), об'єкти яких розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом.

Відповідно до п. 5.7 ПКЕЕ у разі укладення договору про постачання електричної енергії між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом та споживачем (основним споживачем), до технологічних електричних мереж якого приєднані електроустановки інших суб'єктів господарювання (субспоживачів або електропередавальних організацій), у ньому зазначаються додатково такі умови: 1) відомості про приєднані електроустановки інших суб'єктів господарювання та їх власників; 2) обсяги передачі електричної енергії в електричні мережі інших суб'єктів господарювання; 3) порядок припинення електропостачання субспоживачів у передбачених цими Правилами випадках;4) порядок розрахунку втрат електричної енергії в технологічних електричних мережах споживача (основного споживача), пов'язаних з передачею електричної енергії в електроустановки інших суб'єктів господарювання; 5) порядок розрахунку балансу електричної енергії в технологічних електричних мережах споживача (основного споживача); 6) порядок передачі даних про обсяги переданої електричної енергії в електроустановки інших суб'єктів господарювання, у тому числі у випадках порушення розрахункового обліку електричної енергії у цих суб'єктів господарювання.

Відповідно до п. 5.8 ПКЕЕ споживач, електроустановки якого приєднані до мереж електропередавальної організації, яка не є постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, має укласти з електропередавальною організацією договір про технічне забезпечення електропостачання.

Як вказано вище, зміст протоколу розбіжностей зводиться до того, що із додатків № 2 та № 5 до договору виключаються усі субспоживачі, не зважаючи на те, що останні не перейшли на прямі розрахунки за послуги з перетікання реактивної електроенергії із ПАТ «Миколаївобленерго». Як вбачається з пояснень представника відповідача ПАТ «Миколаївоблеренго» та не спростовано позивачем ПАТ «Інгул», субспоживачі ТзОВ «Миколаївський хлібозавод № 1», ПАТ «Миколаївський шиноремонтний завод» та ТзОВ «МНМ» перейшли на прямі розрахунки із ПАТ «Миколаївобленерго». Жодних правових підстав для виключення інших усіх субспоживачів з умов договору № 44/23 позивачем ПАТ «Інгул» суду не наведено.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

При вирішенні спору суд повинен також встановити відповідність вимогам законодавства обраний позивачем спосіб захисту.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права;2) визнання правочину недійсним;3) припинення дії, яка порушує право;4) відновлення становища, яке існувало до порушення;5) примусове виконання обов'язку в натурі;6) зміна правовідношення;7) припинення правовідношення;8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 ГК України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного або оспорюваного права, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є необгрунтованими та безпідставними. В позові слід відмовити.

Судовий збір в розмірі 1 378 грн. відповідно до ст. 49 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 22, 33, 34, 43, 49, ст. 82 - 84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

в позові відмовити.

Судовий збір в розмірі 1 378 грн. покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 26.09.2016 року

Суддя Е. М. Олейняш