УХВАЛА

26.09.2016Справа № 910/17522/16
Суддя Отрош І.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття запобіжних заходів,

Представники:

Заявник: ОСОБА_1

Від особи, щодо якої просять вжити запобіжні заходи (Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича): Литвинов С.І. - представник за довіреністю б/н від 1807.2016.

ВСТАНОВИВ:

23.09.2016 ОСОБА_1 в порядку ст.ст. 43-1, 43-2, 43-3 Господарського процесуального кодексу України звернувся до Господарського суду міста Києва із заявою про вжиття запобіжних заходів до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича.

Обґрунтовуючи заяву про вжиття запобіжних заходів, заявник зазначив, що 13.02.2015 між ним та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) №005-23505-130215, відповідно до якого заявником було передано банку грошові кошти у розмірі 3500,00 дол. США. Даний договір, за твердженням заявника, було укладено в Уманському відділенні Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», однак на вимогу працівників відділення обидва примірники договору були залишені у відділенні з метою реєстрації в центральному офісі Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк». Власний примірник договору заявником отримано не було.

У березні 2016 року заявником було отримано лист від Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» від 03.03.2016 №05-3235022, яким повідомлено, що договір банківського вкладу (депозиту) №005-23505-130215 наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» визнано нікчемним на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Як зазначає заявник, 29.03.2016 ним було направлено до банку письмовий запит щодо направлення заявникові належним чином засвідчених копій договору банківського вкладу (депозиту) №005-23505-130215 від 13.02.2015 та наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» щодо визнання даного договору нікчемним, однак жодної відповіді банком надано не було.

За таких обставин, враховуючи, що заявник готує позов до Господарського суду міста Києва за захистом порушених прав, а подання позову пов'язане з об'єктивними труднощами через відсутність документу, який оспорюється та який не було надано на письмовий запит, заявник просить суд в якості запобіжних заходів до подання позову витребувати від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича належним чином засвідчену копію договору банківського вкладу (депозиту) №005-23505-130215 від 13.02.2015, укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», та наказу (розпорядження або іншого документа) Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк», яким визнано нікчемним договір банківського вкладу від 13.02.2015 №005-23505-130215, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк».

Відповідно до частини 1 статті 43-4 Господарського процесуального кодексу України, заява про вжиття запобіжних заходів розглядається не пізніше двох днів з дня її подання господарським судом, в районі діяльності якого належить провести ці процесуальні дії, з повідомленням заінтересованих осіб. Однак неявка їх не перешкоджає розглядові заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2016 розгляд заяви ОСОБА_1 про вжиття запобіжних заходів призначено на 26.09.2016.

Згідно з п. 7 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/251 від 20.04.2007, повідомлення заінтересованих осіб про час і місце розгляду заяви здійснюється господарським судом шляхом винесення відповідної ухвали з додержанням вимог статті 86 ГПК, а в разі необхідності - також шляхом надіслання телефонограми, телетайпограми, використання засобів електронного зв'язку тощо.

У судове засідання 26.09.2016 з'явились заявник та представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича. Заявник підтримав заяву, представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича заперечив проти задоволення даної заяви.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 664 № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд гарантування) прийнято рішення від 02 жовтня 2015р. № 181, «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - АТ «Дельта Банк»), призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк», визначені статтями 37, 38, 51, частинами першою та другою статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову Владиславу Володимировичу на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомою, і не потребує доказуванню.

Частиною третьою статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

У свою чергу, статтею 1 Закону № 2121-ІІІ передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

У пункті шостому статті 2 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Аналогічних висновків дійшов Верховний суд України у постанові від 16.02.2016 №21-4846а15.

При цьому, у справі, яка розглядалась Верховним судом України (постанова від 15.06.2016 № 21-286а16,), судами було встановлено, що банк знаходиться в процедурі ліквідації у зв'язку із визнанням його неплатоспроможним, а отже, спір, що виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

З огляду на наведене, оскільки, як встановлено судом, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» знаходиться в процедурі ліквідації, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про вжиття запобіжних заходів до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича повинна розглядатися за правилами господарського судочинства.

Більше того, як зазначав у заяві заявник та вбачається з даних з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.07.2016 відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити дії з підстав того, що вказаний спір не відноситься до юрисдикції адміністративних судів та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Дослідивши надані заявником матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги заявника, суд вважає, що заява про вжиття запобіжних заходів задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 43-1 Господарського процесуального кодексу України особа, яка має підстави побоюватись, що подача потрібних для неї доказів стане згодом неможливою або утрудненою, а також підстави вважати, що її права порушені або існує реальна загроза їх порушення, має право звернутися до господарського суду з заявою про вжиття запобіжних заходів до подання позову.

Отже, за змістом статті 43-1 вказаного Кодексу, підставами вжиття запобіжних заходів є обставини, які дозволяють заінтересованій особі стверджувати, що її права порушені або існує реальна загроза їх порушення. При цьому, заінтересована особа повинна довести необхідність терміновості вжиття запобіжних заходів, тобто необхідність вирішення цього питання до пред'явлення позову.

Статтею 43-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що запобіжні заходи включають: витребування доказів; огляд приміщень, в яких відбуваються дії, пов'язані з порушенням прав; накладення арешту на майно, що належить особі, щодо якої вжито запобіжні заходи, і знаходиться в неї або в інших осіб.

Статтею 43-3 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що запобіжні заходи вживаються до моменту звернення до суду з позовною заявою з метою попередження та збереження доказів правопорушення, а після подання відповідної заяви вжиті запобіжні заходи не припиняються, а діють вже як заходи забезпечення позову.

Відповідно до п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 20.04.2007 № 01-8/251 "Про деякі питання практики вжиття запобіжних заходів" заявник повинен обґрунтувати підстави для вжиття запобіжних заходів поданням відповідних доказів з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, у тому числі доказів наявності у нього права вимоги (відомості про реєстрацію права, контракт, тощо).

Як зазначено у п. 9 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 20.04.2007 № 01-8/251 "Про деякі питання практики вжиття запобіжних заходів" у вирішенні питання про вжиття запобіжних заходів господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх застосування з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника; наявності зв'язку між конкретним видом запобіжних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, яку заявник повинен подати у строк, встановлений частиною третьою статті 433; імовірності настання обставин, зазначених у статті 431; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Так, як встановлено судом, обґрунтування необхідності вжиття запобіжних заходів у вигляді витребування доказів пов'язане із труднощами щодо подання позову про оспорення документів, необхідних для належного обґрунтування позову, які відсутні у заявника та які не було надано на письмовий запит до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк".

Разом з тим, заявник не наводить жодних доводів та доказів на їх підтвердження щодо існування обставин імовірної неможливості чи утруднення подання доказів (договору банківського вкладу (депозиту) №005-23505-130215 від 13.02.2015 та наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк», яким визнано нікчемним вказаний договір) у випадку подання заявником відповідного позову, тобто заявником не доведено необхідності термінового, до подання позову, вжиття запобіжних заходів у вигляді витребування доказів, що в силу ст.ст. 43-1 Господарського процесуального кодексу України є предметом доказування в межах розгляду заяви про вжиття запобіжного заходу.

При цьому, суд наголошує, що за змістом ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Так, суд зазначає, що заявник не позбавлений права у випадку подання відповідного позову подати разом з таким позовом відповідне клопотання про витребування доказів, обґрунтувавши його належним чином в порядку, встановленому ст. 38 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням того, що обставини, викладені заявником у заяві про вжиття запобіжних заходів, не підтверджують порушення прав заявника та необхідність термінового витребування доказів від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича, суд дійшов висновку, що заявником не доведено необхідність застосування заявлених запобіжних заходів, та заявником у заяві не наведено достатніх обставин, які б могли дати підстави побоюватись, що невжиття запобіжних заходів зробить неможливим звернення заявника до суду з відповідним позовом, чи значно ускладнить процес доказування.

Згідно зі ст. 43-4 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності підстав, передбачених ст. 43-1 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд виносить ухвалу про відмову в задоволенні заяви про вжиття запобіжних заходів.

В силу положень ч. 6 ст. 43-4 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності підстав, встановлених статтею 431 цього Кодексу, а також невиконання вимог, передбачених частиною третьою цієї статті, господарський суд виносить ухвалу про відмову в задоволенні заяви про вжиття запобіжних заходів.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 431, 432, 434 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про вжиття запобіжних заходів.

2. Ухвала підлягає оскарженню в порядку передбаченому ст. 106 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.М. Отрош