ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2016 р.Справа № 916/2054/16

За позовом: Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельний кооператив Чорноморська рів`єра

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ВК Металіка

про стягнення 110204,56грн.

Суддя: Малярчук І.А.

В судових засіданнях приймали участь представники:

від позивача: ОСОБА_1, згідно довіреності №09/06/16 від 09.03.2016р.

від відповідача: не з`явився

В засіданні 29.09.2016 р. приймали участь представники:

від позивача: ОСОБА_1, згідно довіреності №09/06/16 від 09.03.2016р.

від відповідача: не з`явився

Суть спору: про стягнення з ТОВ „ВК Металіка на користь ОК „ЖБК „Чорноморська рів`єра 64563,60грн. попередньої оплати, 2340 грн. три проценти річних, 36908,81грн. за користування чужими грошовими коштами, 6392,15грн. індексу інфляції.

Позивач підтримує заявлені позовні вимоги, подав пояснення від 12.09.2016р. за вх.№22090/16, заяву від 29.09.2016р., де уточнив зміст прохальної частини позову відносно визначення назв категорій заявлених до стягнення сум.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у квітні 2015року позивач замовив у відповідача металеві вироби на суму 64536,60грн., а саме, решітку вентиляційну 105 у кількості 351,84м.п. на суму 58053,60грн., планку декоративну 1015, 1250мм у кількості 210шт. на суму 6510грн. У звязку з цим відповідачем виставлено позивачу рахунки на оплату означених товарів №95 від 02.04.2015р., №96 від 02.04.2015р., №92 від 02.04.2015р., які оплачені позивачем повністю згідно платіжних доручень №№1430, 1431, 1432 від 29.04.2015р. із повідомленням відповідача про оплату. Однак, відповідач замовлений позивачем товар не поставив, з огляду на що позивач листом від 05.10.2015р. висловив вимогу про повернення сплачених ним коштів, як помилково перерахованих, чого з боку відповідача зроблено не було.

Одночасно із позовною заявою позивач подав до суду заяву від 29.07.2016р. за вх.№2-4030/16 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на суму 110203,96грн. Вказана заява позивача задоволенню судом не підлягає, оскільки заявник не довів суду наявність обставин, що свідчать про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо), а самі лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Клопотання позивача від 18.08.2016р. за вх.№20418/16, від 13.09.2016р. за вх.№22261/16 про долучення документів до матеріалів справи судом задоволено.

Відповідач в судові засідання не зявився, відзив на позов та витребувані судом документи не надав, у звязку з чим справу розглянуто за наявними в ній матеріалами у відповідності до ст.75 ГПК України.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, оцінивши пояснення представника позивача та його правову позицію, суд встановив наступне:

ТОВ „ВК Металіка було виставлено ОК „ЖБК Чорноморська Рів`єра рахунки №95 від 02.04.2015р. на суму 17617,30грн., №96 від 02.04.2015р. на суму 22814,80грн., №92 від 02.04.2015р. на суму 24131,50грн. на оплату вартості решітки вентиляційної 1015, планки декоративної 1015, 1250мм. У вказаних рахунках на оплату визначено, що повідомлення про оплату є обовязковим, в іншому випадку не гарантується наявність товарів на складі, товар відпускається за фактом надходження коштів на р/р постачальника, самовивозом, за наявності довіреності та паспорту.

Платіжними дорученнями №№1430, 1431, 1432 від 29.04.2015р. ОК „ЖБК Чорноморська Рів`єра здійснив повну оплату вартості замовленого товару, на що також вказує виписка по рахунку позивача у ПАТ „Марфін банк.

Про проведення оплати позивач повідомив відповідача листом №29/1 від 29.04.2015р. та просив повідомити про зручний час та місце для отримання замовленого та оплаченого товару.

З підстав того, що товар не був поставлений відповідачем позивачу, останній надіслав ТОВ „ВК Металіка лист №94/10 від 05.10.2015р., в якому просив повернути йому помилково перераховані кошти в сумі 64563,60грн.

Як вбачається із фіскального чеку № 13.01.2016р. позивач звернувся до відповідача із претензією про сплату суми передоплати.

Однак, реагування на лист та претензію з боку відповідача не відбулось.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи, подані сторонами докази та викладену ними правову позицію, суд вважає заявлені ОК „ЖБК „Чорноморська рів`єра позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 64563,60грн. передоплати, 2340 грн. три проценти річних, 36908,81грн. за користування чужими грошовими коштами, 6392,15грн. індексу інфляції частково правомірними, такими, що відповідають дійсними обставинам справи з огляду на наступні положення законодавства.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частиною 2 ст.640 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного Кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (п.1 ст.656 Цивільного Кодексу України).

Відповідно до ст.663, пп.1), 2) ч.1 п.1 ст.664 Цивільного Кодексу України Продавець зобовязаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обовязок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлено обовязок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Згідно до ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За положеннями ч.ч.1, 2, 3 ст.612 ЦК України Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст.615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Положення ч.ч.2, 3 ст.622 ЦК України передбачають, що у разі відмови кредитора від прийняття виконання, яке внаслідок прострочення втратило для нього інтерес (стаття 612 цього Кодексу), або передання відступного (стаття 600 цього Кодексу) боржник звільняється від обов'язку виконати зобов'язання в натурі. У разі відмови кредитора від договору (стаття 615 цього Кодексу) боржник звільняється від обов'язку виконати зобов'язання в натурі.

Таким чином, на думку суду, з огляду на наявні в матеріалах справи вище проаналізовані рахунки на оплату та платіжні доручення, відсутність доказів здійснення відповідачем поставки замовленого позивачем товару, суд встановив наявність обовязку відповідача повернути позивачу суму передоплати, у звязку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 64563,60грн. передоплати.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 2340 грн. три проценти річних, 36908,81грн. за користування чужими грошовими коштами, 6392,15грн. індексу інфляції, що ґрунтуються, як то вказано у позові, на положеннях ст.ст.625, 693, 536 ЦК України, ст.ст.230, 231 ГК України.

Положення ч.ч.2, 3 ст.693 ЦК України встановлюють, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

У відповідності з п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, вказаною статтею передбачена можливість стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобовязання.

Натомість, стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобовязання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобовязань, а з інших підстав повернення сплаченого авансу за непоставлений товар.

За своєю суттю обовязок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобовязання в розумінні статті 625 ЦК України.

За такі дії відповідач несе відповідальність, передбачену частиною 3 статті 693 ЦК України), згідно з якою на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України).

Однак, за відсутності укладеного між сторонами договору на поставку товару, відповідно відсутні і умови щодо розміру і порядку нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами.

Статтею 230 Господарського кодексу України (далі ГК України) передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до положень частини 6 статті 231, штрафні санкції, що встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором лише за порушення грошових зобовязань.

Отже, і законом не передбачено процентну ставку за користування грошовими коштами, які є сумою попередньої оплати, яка, як судом відмічалось вище, не є грошовим зобов`язанням. Звідси, застосування позивачем в розрахунку процентів за користування чужими грошовими коштами положень ст.230, ч.6 ст.231 ГК України є неправомірним.

Така позиція суду повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові №3-357гс15 від 01.07.2015р., тобто, у справі, в якій предметом судового розгляду були аналогічні спірним правовідносини.

За таких умов, зважаючи на те, що повернення передоплати не є грошовим зобовязанням у розумінні ст.625 ЦК України, а передбачені ст.ст.693, 536 ЦК України проценти за користування чужими грошовими коштами не визначені сторонами спору у договорі, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача 2340 грн. три проценти річних, 36908,81грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 6392,15грн. індексу інфляції, у звязку з чим у задоволенні цієї частини позовних вимог суд відмовляє.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, та те, що позовні вимоги ОК „ЖБК „Чорноморська рів`єра є частково доведеними та обґрунтованими, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 64563,60грн. попередньої оплати. В решті частині позовних вимог слід відмовити.

Позивачу за рахунок відповідача згідно ст.49 ГПК України відшкодовуються судові витрати пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог, а саме, 968,45грн. судового збору.

Неявка відповідача в судове засідання не є перешкодою для розгляду справи, оскільки, як визначено п.п.3.9.1., 3.9.2. Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р. „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. В разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

В процесі розгляду даної справи судом було вжито всіх необхідних заходів щодо повідомлення відповідача про судові засідання, в тому числі судове засідання, призначене на 29.09.2016р., особливо з врахуванням того, що ухвали надсилались відповідачу за адресою зазначеною позивачем у позовній заяві, яка співпадає із адресою, зазначеною у Спеціальному витязі з ЄДРЮФОП станом на 02.08.2016р., у звязку з чим суд приймає рішення за результатами розгляду справи по суті.

Керуючись ст. ст. 49, 82- 85, 121 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позов позивача частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „ВК Металіка (65031, м. Одеса, вул. Чапаєва,5, код 38572898) на користь Обслуговуючого кооперативу „Житлово-будівельний кооператив „Чорноморська рів`єра (Одеська область, Комінтернівський район, с. Фонтанка, вул. Гоголя,23 А, код 38184230) 64563 (шістдесят чотири пятсот шістдесят три) грн. 60коп. попередньої оплати, 968 (девятсот шістдесят вісім) грн. 45коп. судового збору.

3. Відмовити позивачу в решті частині заявлених позовних вимог.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.85 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Наказ видати у відповідності до ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення складено 30 вересня 2016 р.

Суддя І.А. Малярчук