ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2016 р. Справа № 921/235/16-г/11

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Бойко С.М.

суддів Кравчук Н.М.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Михайлишин С.В.,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 представник (договір про надання правової допомоги

№ 48 від 25.07.2016 року)

від відповідача: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Нечипорук Транспорт"

№ б/н від 02.07.2016,

на рішення господарського суду Тернопільської області від 24.06.2016, суддя Сидорук А.М.,

у справі № 921/235/16-г/11

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Руптела Україна", м. Київ

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Нечипорук Транспорт", м. Тернопіль

про cтягнення заборгованості в сумі 51 385,92 грн.

ВСТАНОВИВ:

рішенням Господарського суду Тернопільської області від 24.06.2016р. позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нечипорук Транспорт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Руптела Україна" 33780,28 грн. основного боргу за надані послуги; 987 грн. 77 коп. що складає 3% річних, 7235 грн. 07 коп. інфляційні втрати; 9 382 грн. 80 коп. пені; 9000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката та 1 378 грн. 00 коп. в повернення сплаченого судового збору.

При винесенні даного рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач свої зобовязання по оплаті за надані послуги з моніторингу транспортного засобу (транспортних засобів), по Договору надання послуг № 1911/13-02 від 01.11.2013 року, не виконав.

Окрім того, судом стягнуто пеню, інфляційні, 3% річних, згідно п. 4.5. Договору та ст. 625 ЦК України, а також стягнуто витрати на оплату послуг адвоката.

В апеляційній сказі відповідач просить рішення господарського суду Тернопільської області від 24.06.2016 року у справі № 921/235/16-г/11 скасувати та передати справу на новий розгляд.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що в період з 01.01.2015 року по 01.08.2015 року послуги визначені у Договорі не оплачені Замовником, оскільки такі були фактично не надані, а тому акти надання послуг № 168 від 30.04.2015 року, № 283 від 30.06.2016 року та № 341 від 31.07.2015 року не були підписані і прийняті.

Крім цього, апелянт зазначає, що акти надання послуг № 21 від 31.01.2015 року, № 65 від 28.02.2016 року, № 116 від 31.03.2016 року та № 219 від 31.04.2016 року хоч і були підписані, але послуги Виконавцем надані не були, а тому і не було підписано акт звірки взаєморозрахунків.

Представник позивача, в судовому засіданні заперечив проти апеляційної скарги, просив рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач явки уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, а тому його неявку в судове засідання суд розцінює як без поважних причин.

Розглянувши наявні в справі матеріали, давши оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення рішення господарського суду Тернопільської області від 24.06.2016 року у справі №921/235/16-г/11 без змін, апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Нечипорук Транспорт" без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судами 01 листопада 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Руптела Україна" (надалі Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нечипорук Транспорт" (надалі Замовник) укладено договір надання послуг №1911/13-02, відповідно до умов якого Виконавець зобовязується надавати Замовнику Послуги моніторингу транспортного засобу (транспортних засобів) Замовника в режимі реального часу, на якому встановлено обладнання GPS/GSM (надалі по тексту обладнання), а Замовник зобовязується оплачувати послуги Виконавця відповідно до умов Договору (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 1.2. договору кількість транспортних засобів, щодо яких здійснюється моніторинг, фіксується шляхом реєстрації даних транспортних засобів у системі моніторингу "Trust Track" на інтернет сайті Виконавця trask.ruptela.lt.

Згідно п. 3.2. договору вартість послуг з моніторингу в роумінгу одного транспортного засобу на місяць становить 250 (двісті пятдесят ) грн. 70 коп. з ПДВ, що еквівалентно 23 (двадцять три) євро і підлягає сплаті у гривнях, що визначається за курсом НБУ відповідної валюти на день платежу.

Загальна вартість послуг з моніторингу транспортних засобів визначається як добуток загальної кількості транспортних засобів, щодо яких здійснюється моніторинг в зазначеному місяці та вартості послуг з моніторингу одного транспортного засобу на місяць.

Умовами договору сторони погодили, що Замовник зобовязується щомісячно оплачувати загальну вартість послуг Виконавця в строк до 10 числа місяця, в якому надаються послуги, а якщо Договір укладено після 10 числа відповідного місяця, сплатити вартість послуг за поточний місяць не пізніше 10 днів з моменту підписання Договору в розмірі пропорційно часу надання послуг в цьому місяці (п. 3.6 договору).

Відповідно до п. 3.9 договору не пізніше 27 числа поточного місяця, Виконавець складає, підписує зі свого боку і направляє Замовнику акт приймання передачі наданих послуг. Замовник, отримавши зазначений акт від Виконавця, у триденний строк здійснює приймання послуг і в разі відсутності зауважень підписує акт приймання передачі наданих послуг зі свого боку і направляє один примірник підписаного акту виконавцеві.

У разі зауважень щодо якості наданих послуг Замовник акт не підписує, а у той же 3-денний строк направляє Виконавцеві мотивовану відмову від приймання послуг з письмовими зауваженнями та вказує строк на усунення недоліків. Акт підписується Замовником після усунення недоліків Виконавцем (п. 3.10 договору).

Згідно п. 3.11 договору при неотриманні Виконавцем в установлений п. 3.10. Договором строк, підписаного Акту приймання передачі наданих послуг або аргументованої відмови Замовника, роботи вважаються прийнятими Замовником без зауважень.

Пунктом 4.5 договору передбачено, що у разі прострочення оплати вартості послуг Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, чинної в період, за який нараховується пеня від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Як встановлено судами, на виконання умов договору про надання послуг №1911/13-02 від 01 листопада 2013 року сторонами сформовано Акти про надання послуг № 65 від 28.02.2015р. на суму 6 067,56 грн.; №116 від 31.03.2015р. на суму 5 426,16 грн.; № 219 від 31.05.2015р. на суму 4 307,81 грн., які підписані представниками сторін та скріплені відбитками печаток товариств.

Окрім того, в підтвердження заявлених позовних вимог, позивачем надано Акти про надання послуг № 168 від 30.04.2015р. на суму 4670,11 грн.; № 283 від 30.06.2015р. на суму 4337,18 грн.; №341 від 31.07.2015р. на суму 4304,06 грн., які не підписані відповідачем. Вищевказані акти були направлені на адресу відповідача і отримані ним згідно повідомлень про вручення поштових відправлень №090; №151; №004.

Загальна сума наданих послуг становить 58 788,06 грн.

Відповідно до умов договору товариство з обмеженою відповідальністю "Нечипорук Транспорт" частково провело розрахунок за надані послуги моніторингу транспортного засобу (транспортних засобів) Замовника в режимі реального часу, на якому встановлено обладнання GPS/GSM в сумі 25 007,78 грн., що також підтверджується поясненнями представника позивача в судовому засіданні Львівського апеляційного господарського суду від 28.09.2016 року. Таким чином, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 33 780,28 грн.

Зясуванням доказів у справі встановлено, що з метою досудового врегулювання спору, 24 листопада 2015 року товариством з обмеженою відповідальністю "Руптела Україна" на адресу товариства з обмеженою відповідальністю "Нечипорук Транспорт" надіслано претензію з проханням оплатити заборгованість за договором про надання послуг №1911/13-02 від 01 листопада 2013 року в розмірі 33 780,28 грн. Однак, дана претензія відповідачем залишена без відповіді.

Згідно з ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарювання відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Водночас, ст. 174 ГК України визначає, що однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Отже, із аналізу змісту укладеного договору між сторонами встановлено, що між сторонами укладено договір про надання послуг.

Відповідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, всупереч умов договору про надання послуг №1911/13-02 від 01 листопада 2013 року та вимог законодавства, відповідач свої зобов'язання по оплаті за надані позивачем послуги не виконав, а тому, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за надані послуги моніторингу транспортного засобу (транспортних засобів) Замовника в режимі реального часу, на якому встановлено обладнання GPS/GSM в розмірі 33 780,28 грн. правомірно задоволені судом першої інстанції.

Разом з тим, перевіряючи доводи апелянта в частині посилання на те, що Акти про надання послуг № 168 від 30.04.2015р. на суму 4670,11 грн.; № 283 від 30.06.2015 р. на суму 4337,18 грн.; №341 від 31.07.2015р. на суму 4304,06 грн., які не підписані відповідачем, а тому не можуть вважатися належним доказом надання послуг за договором № 1911/13-02 від 01.11.2013 року, колегія суддів вважає такі необгрунтованими враховуючи наступне.

Як вже зазначалося вище, п. 3.9, 3.10 договору передбачено, що не пізніше 27 числа поточного місяця, виконавець складає, підписує зі свого боку і направляє Замовнику акт приймання передачі наданих послуг. Замовник, отримавши зазначений акт від Виконавця, у триденний строк здійснює приймання послуг і в разі відсутності зауважень підписує акт приймання передачі наданих послуг зі свого боку і направляє один примірник підписаного акту виконавцеві. У разі зауважень щодо якості наданих послуг Замовник акт не підписує, а у той же 3-денний строк направляє Виконавцеві мотивовану відмову від приймання послуг з письмовими зауваженнями та вказує строк на усунення недоліків. Акт підписується Замовником після усунення недоліків Виконавцем.

Проте, в матеріалах справи відсутня мотивована відмова відповідача від приймання послуг з письмовими зауваженнями та вказівки на строк щодо усунення недоліків, як це передбачено в п. 3.10 Договору. Більше того, як вбачається з матеріалів справи спірні Акти про надання послуг були направлені на адресу відповідача і отримані ним згідно повідомлень про вручення поштових відправлень №090; №151; №004.

Разом з тим, згідно п. 3.11 договору при неотриманні Виконавцем в установлений п.3,10, Договором строк, підписаного Акту приймання передачі наданих послуг або аргументованої відмови Замовника, роботи вважаються прийнятими Замовником без зауважень.

Крім цього, відмова замовника від підписання акта виконаних робіт за договором підряду за відсутності своєчасно наданих зауважень до виконаних робіт не звільняє замовника від обов'язку щодо їх оплати.

Одночасно, перевіривши доводи позивача встановлено, що позивач у позовній заяві просить, зокрема, стягнути з відповідача 9 382,80 грн. пені, 987,77 грн. - 3% річних, 7 235,07 грн. - інфляційних нарахувань.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобовязанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що якщо зобов'язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відтак, провівши перерахунок нарахування 3% річних за період з 10.01.2015 року по 25.03.2016 року, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 987,77 грн.

Разом з тим, щодо нарахування інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Державним комітетом статистики України і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т.п. проводяться ланцюговим методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007р., № 265 Про затвердження ОСОБА_2 розрахунку базового індексу споживчих цін).

При цьому, порядок нарахування інфляції передбачений листом Верховного суду України від 03.04.1997 року № 62-97 Про рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ. Оскільки індекс інфляції є змінною величиною, позивач, який бажає стягнути заборгованість з урахуванням цього індексу, повинен у кожному конкретному випадку подати господарському суду обґрунтований розрахунок відповідної суми. Оцінюючи поданий позивачем розрахунок господарський суд повинен виходити з розміру заборгованості, обрахованого за цінами і тарифами, що діють в умовах інфляції. Водночас, розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом помноження суми боргу на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочки виплати заборгованості. Якщо кредитор звертається за стягненням суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто, мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується.

З огляду на викладене та здійснивши перерахунок нарахування інфляційних втрат за період з 10.01.2015 року по 25.03.2016 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення інфляційних нарахувань в розмірі 16 442,56 грн.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно з ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як вже зазначалося вище, пунктом 4.5 договору передбачено, що у разі прострочення оплати вартості послуг Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, чинної в період, за який нараховується пеня від суми заборгованості за кожний день прострочення.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтями 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, здійснивши перерахунок нарахування пені за період з 10.01.2015 року по 10.07.2015 року, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що правомірною до стягнення є 9 382,80 грн. пені.

Одночасно, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на оплату послуг адвоката, колегією суддів встановлено наступне.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Враховуючи, що витрати, пов'язані з наданням послуг адвоката, є судовими витратами, вони відшкодовуються лише сторонам. Інші особи, які беруть участь у справі, не мають права на відшкодування цих витрат.

Відшкодуванню підлягають лише фактичні витрати, тобто витрати, здійснені на дату прийняття судового рішення. Відшкодуванню не підлягають майбутні витрати. Здійснення витрат повинно підтверджуватися розрахунковими документами про перерахування коштів, видатковим касовим ордером.

Так, Договором про надання правової допомоги № 45 від 16.11.2015 року, додатковою угодою № 3 до договору про надання правової допомоги № 45 від 16.11.2015 року, ордером на надання правової допомоги серія КВ № 171145, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 5412 від 19.04.2013р., рахунком № 8 від 09.03.2016р.; рахунком № 10 від 27.04.2016р.; рахунком № 11 від 03.06.2016р. підтверджується надання послуг адвокатом позивачу товариству з обмеженою відповідальністю "Руптела Україна" у справі про стягнення заборгованості з товариства з обмеженою відповідальністю "Нечипорук Транспорт" за договором № 1911/13-02 від 01.11.2013 року.

Разом з тим, платіжними дорученнями № 930 від 11.03.2016р. на суму 5000,00 грн.; № 990 від 29.04.2016р. на суму 2000,00 грн. та № 1058 від 03.06.2016р. на суму 2000,00 грн. підтверджено здійснення витрат на оплату послуг адвоката понесеними позивачем за Договором про надання правової допомоги № 45 від 16.11.2015 року при розгляді даної справи.

Згідно з ч. 3 ст. 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру". Відповідно до ст. 30 Закону України „Про адвокатуру та адвокатську діяльність" формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар; порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги; при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини; гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У відповідності до п. 6.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 „Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України (з наступними змінами і доповненнями) вирішуючи питання про розподіл судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування таких витрат не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

З врахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в розмірі 9 000,00 грн. щодо стягнення з відповідача на користь позивача вартості послуг адвоката у звязку з здійсненням захисту інтересів позивача у даній справі.

Поряд з цим, в прохальній частині апеляційної скарги апелянт просить, зокрема, передати справу на новий розгляд, проте враховуючи положення ст. 103 ГПК України, колегія суддів зазначає, що таке паво не входить до повноважень суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, Львівський апеляційний господарський суд, прийшов до висновку про залишення рішення господарського суду Тернопільської області від 24.06.2016 у справі №921/235/16-г/11 без змін, апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Нечипорук Транспорт" без задоволення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, враховуючи залишення апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Нечипорук Транспорт" без задоволення сплату судового збору за подання апеляційної скарги слід залишити за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

рішення господарського суду Тернопільської області від 24.06.2016 у справі №921/235/16-г/11 залишити без змін.

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Нечипорук Транспорт" - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Місцевому господарському суду видати наказ.

Головуючий-суддя: Бойко С.М.

Судді: Кравчук Н.М.

ОСОБА_1

Повний текст постанови виготовлено 03.10.2016.