РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2016Справа №910/13915/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ДОНСНАБТЕХСЕРВИС»
ДоПублічного акціонерного товариствам «Центренерго»
Простягнення 71 530,46 грн.
Суддя Т.Ю. Трофименко

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Гардер О.В. - по дов. 3867/02 від 18.12.2015р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНСНАБТЕХСЕРВИС» (далі, позивач) до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (далі, відповідач) про стягнення на підставі статті 625 Цивільного кодексу України 3% річних в сумі 6 545,45 грн. за період з 28.04.2015 по 22.02.2016 та 64 985,01 грн. інфляційних втрат за період з 01.04.2015 по 22.02.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2015 у справі №910/5048/15-г про стягнення з відповідача основної заборгованості за Договором про закупівлю послуг №15176 від 18.04.2014 у розмірі 264 700,00 грн., 3% річних за період з 28.10.2014 по 27.04.2015 у розмірі 3 708,61 грн. та інфляційних втрат позивача з листопада 2014 року по березень 2015 року у розмірі 69 642,66 грн. було виконане Публічним акціонерним товариством «Центренерго» лише 22.02.2016, у зв'язку з чим предметом позову у даній справі є донарахування та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за прострочення оплати по Договору про закупівлю послуг №15176 від 18.04.2014 за період, не охоплений судовим рішенням у справі №910/5048/15-г до моменту фактичного виконання грошового зобов'язання згідно вищезазначеного рішення суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.08.2016 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі №910/13915/16, розгляд справи призначено на 21.09.2016.

31.08.2016 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити позивачу в стягненні інфляційних втрат у сумі 25 603,32 грн. та 3% річних у сумі 3 477,83 грн. Відповідач зазначив, що позивачем невірно вказано період нарахування інфляційних втрат та 3% річних, оскільки відповідно до абз. 1 частини 1 статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржником або визнання його банкрутом» (в редакції, чинній на момент порушення провадження у справі про банкрутство) ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2015 у справі про банкрутство ПАТ «Центренерго» №15/76-6-43/624-6 було зупинено стягнення з ПАТ «Центренерго» на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2015 у справі №910/5048/15-г, у зв'язку з чим нарахування позивачем 3% річних та інфляційного збільшення за період з 15.09.2016 по 22.02.2016, в якому діяла пряма заборона погашення заборгованості згідно вказаної ухвали, є незаконним. Як зазначає відповідач, з 15.09.2016 у ПАТ «Ценртенерго» відсутня вина у простроченні виконання грошового зобов'язання, що було стягнуте згідно рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2015 у справі №910/5048/15-г. Крім того, відповідач зазначив, що в порушення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нараховане позивачем інфляційне збільшення у розмірі 64 985,01 грн. за період з 01.04.2015 по 22.02.20116 включає нарахування інфляції не на лише основну суму заборгованості, а й на інфляційне збільшення, що також не відповідає вимогам закону. За розрахунками відповідача до стягнення з нього підлягають 39 381,69 грн. інфляційних втрат за період з 01.04.2015 по 14.09.2015 та 3 045,86 грн. 3% річних за період з 28.04.2015 по 14.09.2015.

Представник позивача у судове засідання, призначене на 21.09.2016, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення позивача про дату, час і місце проведення судового засідання, а саме повідомлення про вручення поштового відправлення, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача.

У судовому засіданні 21.09.2016, відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається із матеріалів справи, 18.04.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДОНСНАБТЕХСЕРВИС» (в тексті договору - виконавець) та Публічним акціонерним товариством «Центренерго» (в тексті договору - замовник) був укладений Договір про закупівлю послуг №15/76 (далі, Договір), відповідно до умов якого виконавець зобов'язався надати послуги/роботи в строки, на умовах і в порядку, передбаченому цим договором, а замовник - прийняти і оплатити ці роботи, найменування, вид та характеристики яких визначені в додатках №1 та №2 до договору (пункти 1.1.-1.2. Договору).

У додатках до договору сторони погодили вартість робіт, умови розрахунків, строк та місце виконання (Додаток №1), калькуляцію на капітальний ремонт горизонтально-розточувального верстата 2622В (Додаток №3), технічні вимоги до послуг (робіт) «Ремонтування та технічне обслуговування машин і устаткування спеціальної призначеності» (згідно ДК 016-2010, код 33.12.2).

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що розрахунки за договором проводяться в безготівковій формі у національній валюті України в порядку, передбаченому додатком № 1 до договору на підставі рахунку виконавця.

Відповідно до пункту 5.3. договору сторони погодили, що факт виконання робіт за цим договором підтверджується актом виконаних робіт, який підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється їх печатками - по закінченню певного етапу (періоду) виконання робіт або по закінченню надання всього комплексу робіт.

Датою виконання зобов'язань виконавця за даним договором є дата підписання замовником акта виконаних робіт (пункт 5.9. договору).

Згідно пункту 2 Додатку №1 до Договору загальна вартість робіт становить 344 700,00 грн, в т.ч. ПДВ.

Умови розрахунків з виконавцем за виконані роботи встановлені пунктом 3. Додатку №1 до договору, а саме, 100% оплата після здачі на нормоточність і підписання акта виконаних робіт протягом 10 банківських днів.

Договір діє з моменту його підписання обома сторонами та скріплення печатками сторін і до 31.12.2014 включно, а в частині розрахунків - до повного виконання зобов'язань сторонами (пункт 12. Додатку №1 договору).

Позивач відповідно до умов Договору виконав роботи, а відповідач на підставі довіреності від 08.10.2014 №345 вказані роботи отримав, що підтверджується актом виконаних робіт від 13.10.2014 №ОУ-00000034 на суму 287 250,00 грн., підписаним та скріпленим печатками сторін без будь-яких зауважень. Проте, відповідач свої зобов'язання з оплати робіт за договором виконав частково на суму 80 000,00 грн., у зв'язку з чим в останнього наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 264 700,00 грн.

Вищенаведені обставини встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 28.04.2015 у справі №910/5048/15-г, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2015 у справі №910/5048/15-г.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 28.04.2015 у справі №910/5048/15-г, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2015, частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНСНАБТЕХСЕРВИС» та присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на користь позивача 264 700 грн. 00 коп. основного боргу, 3708 грн. 61 коп. 3% річних, 69 642 грн. 66 коп. інфляційних втрат, 6 761 грн. 03 коп. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно статті 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

У рішенні від 25.07.2002 по справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

У відповідності до пункту 2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 №18 не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Враховуючи зазначене, факт порушення відповідачем договірних зобов'язань повторного доведення не потребує.

Згідно пункту 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 20.11.2008 № 01-8/685 «Про практику застосування у вирішенні спорів деяких норм чинного законодавства (за матеріалами справ, розглянутих Верховним Судом України)», чинне законодавство не заперечує звернення кредитора до господарського суду з вимогою щодо стягнення з боржника суми, на яку заборгованість за грошовим зобов'язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за період після прийняття судом рішення про стягнення відповідної заборгованості.

Водночас, як зазначено у пункті 7.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися.

Вказана стаття також передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов'язання проценти річних.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2015 у справі №910/5048/15-г про стягнення з відповідача заборгованості за Договором у розмірі 264 700,00 грн. фактично було виконано лише 22.02.2016, що підтверджується банківською випискою від 25.07.2016, яка залучена до матеріалів справи.

Отже, грошове зобов'язання відповідача перед позивачем в сумі 264 700,00 грн. припинилось 22.02.2016, а відтак, має місце прострочення його виконання, що згідно статті 625 Цивільного кодексу України є підставою для застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобов'язання у вигляді стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно розрахунку позивача інфляційні втрати за період прострочення з квітня 2015 року по лютий 2016 року включно складають 64 985,01 грн. та нараховані на суму 329 342,66 грн. (сума основного боргу у розмірі 264 700,00 грн. + інфляційні втрати у розмірі 69 642,66 грн., присуджені до стягнення згідно рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2015 у справі №910/5048/15-г).

Однак, суд зазначає, що нарахування позивачем інфляційного збільшення не тільки на основну суму заборгованості, а й на інфляційне збільшення суперечить вимогам частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та є безпідставним.

З огляду на зазначене, згідно з правильним арифметичним розрахунком, який був зроблений судом, з врахуванням зазначеного позивачем періоду нарахування інфляційних втрат стягненню підлягають інфляційні втрати в розмірі 52 229,89 грн., нараховані на основну суму заборгованості у розмірі 264 700,00 грн.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
01.04.2015 - 22.02..001.19752229.89316929.89

В решті вимог щодо заявленої до стягнення суми інфляційних втрат в сумі 12 755,12 грн. суд відмовляє з огляду на їх безпідставність.

Зважаючи на встановлені судом обставини справи, наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги про стягнення 3 % річних видаються обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню відповідно до уточненого розрахунку суду, проведеного з огляду на необхідність виключення дня платежу з періоду прострочення (відповідно до пункту 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14 день фактичної сплати суми заборгованості не повинен включатися в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені).

Розрахунок процентів

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
264700.0028.04.2015 - 21.02.20163003 %6526.85

Відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних у розмірі 6526,85 грн. за період з 28.04.2015 по 21.02.2016.

У частині вимог щодо заявленої позивачем до стягнення суми 3% річних у розмірі 18,60 грн. судом відмовлено з огляду на їх безпідставність.

Посилання відповідача на ту обставину, що позивачем невірно вказано період нарахування інфляційних втрат та 3% річних, оскільки ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2015 у справі про банкрутство ПАТ «Центренерго» №15/76-6-43/624-6 було зупинено стягнення з ПАТ «Центренерго» на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2015 у справі №910/5048/15-г, у зв'язку з чим нарахування позивачем 3% річних та інфляційного збільшення за період з 15.09.2016 по 22.02.2016 є незаконним, не приймається судом до уваги, оскільки за змістом статті 625 Цивільного кодексу України норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються НЕЗАЛЕЖНО ВІД ВИНИ боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов'язання за рахунок іншої.

Зупинення ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2015 у справі №15/76-6-43/624-6 стягнення з ПАТ «Центренерго» на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2015 у справі №910/5048/15-г, у свою чергу, не встановлює заборону на нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних.

Крім того, сплата 22.02.2016 заборгованості за рішенням суду у справі №910/5048/15-г була здійснена відповідачем у добровільному порядку.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНСНАБТЕХСЕРВИС» підлягають стягненню 3% річних у розмірі 6 526,85 грн. та інфляційні втрати у розмірі 52 229,89 грн.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНСНАБТЕХСЕРВИС» задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОНСНАБТЕХСЕРВИС» (84404, Донецька обл., м. Красний Лиман, вул. Ленінградська, 136; ) 3% річних у розмірі 6 526 (шість тисяч п'ятсот двадцять шість) грн. 85 коп., інфляційні втрати у розмірі 52 229 (п'ятдесят дві тисячі двісті двадцять дев'ять) грн. 89 коп. та судовий збір у розмірі 1 131 (одна тисяча сто тридцять одна) грн. 92 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.09.2016 р.

Суддя Трофименко Т.Ю.