ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2016 р.Справа № 922/2262/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвой Л.О.

розглянувши справу

за позовом Індивідуального підприємця ОСОБА_1, с. Дар'їнське Західно-Казахстанська область, Казахстан
до ФОП ОСОБА_2, смт. Васищеве
про стягнення 4301,39 дол. США (еквівалент 107051,27 грн.)
за участю представників:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Індивідуальний підприємець ОСОБА_1 (с. Дар'їнське) Західно-Казахстанськоъ областы звернулась до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з ФОП ОСОБА_2, смт. Васищеве заборгованість за договором перевезення №20/11/2015 від 20.11.15р. в сумі 4301,39 дол. США (еквівалент 107051,27 грн.), з яких: 3800,00 дол. США (94572,88 грн.) - основна заборгованість та пеня в сумі 501,39 дол. США (12478,39 грн.), також просить суд стягнути з відповідача витрати за послуги адвоката в розмірі. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 14.07.16р. за позовною заявою було порушено провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

15.08.16р. представник позивача надав заяву №1 з документами на виконання ухвали суду про порушення провадження по справі для долучення до матеріалів справи, які долучено судом до матеріалів справи.

30.08.16р. представник позивача надав супровідний лист з документами для долучення до матеріалів справи, які долучено судом до матеріалів справи.

05.09.16р. представник позивача надав заяву №2 з документами для долучення до матеріалів справи, які долучено судом до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 12.09.16р. підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 12.09.16р. не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке повернулось на адресу суду з відміткою про отримання, про причини неявки суд не повідомив, витребувані судом документи не надав.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме поштового повідомлення про вручення відповідачу ухвали суду про порушення провадження по справі від 14.07.16р., яке повернулось на адресу суду з відміткою про отримання відповідачем зазначеної ухвали 19.07.16р., а отже відповідач мав достатньо часу підготувати відзив на позовну заяву та надати витребувані судом документи.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, а також те, що ухвалою суду від 14.07.16р. сторони було повідомлено, що у разі неявки їх представників у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів, суд має право розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Таким чином, на підставі вищевикладеного та керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу за наявними матеріалами без участі представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, суд виходить з наступного.

20 листопада 2015р. між перевізником ІП ОСОБА_1 та замовником перевезення (експедитором - згідно контракту) ФОП ОСОБА_2 був укладений Контракт №20/11/2015 про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів в міжнародному сполученні.

Відповідно до п. 1.1. договору предметом контракту є взаємовідносини сторін, які виникають при транспортно-експедиційному обслуговуванні вантажів, які надаються перевізнику експедитором для транспортування в міжнародному сполученні. Кількість та рід вантажу, маршрути, вантажовідправники та вантажоодержувачі, графік подачі транспорту, суми фрахту оговорюються в разових заявках додатках) додатках перед кожним окремим перевезенням чи групою перевезень.

Пунктом 1.3. укладеної угоди передбачено, що перевізник зобов'язується надавати автомобілі для перевезення вантажу експедитору, а експедитор оплатити послуги вказані в заявках, котрі є невід'ємними частинами цього контракту.

10 листопада 2015р. на адресу перевізника, електронною поштою, надійшла заявка №2 на виконання міжнародного перевезення автомобільним транспортом. За умовами заявки, перевізником мало бути здійснене перевезення за маршрутом м. Харків - с. Пойма (Теректинський р-н, Західно-Казахстанської обл., (в заявці для орієнтиру позначене м. Уральськ, як обласний центр вказаної області Казахстан). Вартість перевезення, склала 3200,00 доларів США.

На підтвердження укладення договору перевезення, у відповідності з ч.3 ст.909 ЦК України та ст.4 КДПВ, сторонами складений коносамент у вигляді міжнародної товаротранспортної накладної СМR №128512.

На підтвердження прийняття до виконання замовлення (відповідно до змісту ст.181 ГУ України, (див. вище), автомобіль належний перевізнику поставлений під завантаження.

Перевезення було виконане ІП ОСОБА_1 без зауважень та застережень з боку вантажоодержувача та замовника перевезення-експедитора. Вказану обставину підтверджує відсутність будь-яких приміток у графі 24 СМR та наявність відтиску печатки та підпису вантажоодержувача в СМR.

Відповідно до змісту заявки, оплата безготівкова. Перші 1600,00 доларів США сплачуються після замитнення автомобіля, наступні 1600,00 доларів США - після отримання оригіналів документів, які за звичаями ділового обороту, що склалися в галузі міжнародних перевезень, є підставою для здійснення оплати (рахунку, заявки, акту та договору). Замитнення, згідно відтиску штампу митного органу (див. графа 8, 9 СМR) відбулося 07 грудня 2015р.

08 грудня 2015р. кошти у сумі 1600,00 доларів США були сплачені перевізнику. Документи на оплату решти суми (з документами по інших 2-х перевезеннях) були направлені замовнику перевезення кур`єрською службою доставки "АЛЕМ-ТАТ", відправленням №21489870 та, згідно даних інформаційної сторінки веб-сайту вказаної служби, отримані адресатом особисто 29 лютого 2016р.

Так, 01 березня 2016р. решта коштів у сумі 1600,00 доларів США мали бути переказані ІП ОСОБА_1

Відповідачем не було виконано зобов'язання щодо перерахування на користь позивача коштів в сумі 1600,00 дол. США.

20 листопада 2015р. на адресу перевізника, електронною поштою, надійшла заявка №11 на виконання міжнародного перевезення автомобільним транспортом. За умовами заявки, перевізником мало бути здійснене перевезення за маршрутом м. Актобе (Актюбинська обл., Казахстан) - м. Маріуполь, Донецька обл.). Вартість перевезення, склала 1100,00 доларів США.

На підтвердження укладення договору перевезення, у відповідності з ч.3 ст.909 ЦК України та ст.4 КДПВ, сторонами складений коносамент у вигляді міжнародної товаротранспортної накладної СМR № б/н. Таким чином, дотримана форма і порядок укладення даного виду договорів.

Перевезення було виконане ІП ОСОБА_1 без зауважень та застережень з боку вантажоодержувача та замовника перевезення-експедитора. Вказану обставину підтверджує відсутність будь-яких приміток у графі 24 СМR та наявність відтиску печатки та підпису вантажоодержувача в СМК.

Відповідно до змісту заявки, оплата безготівкова. Кошти у сумі 1100,00 доларів США сплачуються протягом 7-9 днів (подія з якої відраховується вказаний строк не обумовлена). Разом з цим, відповідно до п.4.5. договору, строк оплати не може перевищувати три банківських дні з моменту отримання рахунку і акту виконаних робіт, чи здійснюватися шляхом передплати згідно факсокопії рахунка. Вказані документи на оплату 1100,00 доларів США (з документами по інших 2-х перевезеннях) були направлені замовнику перевезення кур'єрською службою доставки "АЛЕМ-ТАТ", відправленням №21489870 та, згідно даних інформаційної сторінки веб-сайту вказаної служби, отримані адресатом особисто 29 лютого 2016р.

Відповідачем не було виконано зобов'язання щодо перерахування на користь позивача коштів в сумі 1100,00 доларів США.

09 грудня 2015р. на адресу перевізника, електронною поштою, надійшла заявка №12 на виконання міжнародного перевезення. За умовами заявки, перевізником мало бути здійснене перевезення за маршрутом м. Актобе (Актюбинська обл., Казахстан) - м. Маріуполь (Донецька обл.). Вартість перевезення, склала 1100,00 доларів США.

На підтвердження укладення договору перевезення, у відповідності з ч.3 ст.909 ЦК України та ст.4 КДПВ, сторонами складений коносамент у вигляді міжнародної товаротранспортної накладної СМR № б/н. Таким чином, дотримана форма і порядок укладення даного виду договорів.

Перевезення було виконане ІП ОСОБА_1 без зауважень та застережень з боку вантажоодержувача та замовника перевезення-експедитора. Вказану обставину підтверджує відсутність будь-яких приміток у графі 24 СМR та наявність відтиску печатки та. підпису вантажоодержувача в СМR.

Відповідно до змісту заявки, оплата безготівкова. Кошти у сумі 1100,00 доларів США сплачуються протягом 7-9 днів (подія з якої відраховується вказаний строк не обумовлена). Разом з цим, відповідно до п.4.5. договору, строк оплати не може перевищувати три банківських дні з моменту отримання рахунку і акту виконаних робіт, чи здійснюватися шляхом передплати згідно факсокопії рахунка. Вказані документи за оплату 1100,00 доларів США (з документами по інших 2-х перевезеннях) були направлені замовнику перевезення кур'єрською службою доставки "АЛЕМ-ТАТ", відправленням №21489870 та, згідно даних інформаційної сторінки веб-сайту вказаної служби, отримані адресатом особисто 29 лютого 2016р.

Відповідачем не було виконано зобов'язання щодо перерахування на користь позивача коштів в сумі 1100,00 доларів США.

Таким чином, неперерахування відповідачем на користь позивача заборгованості за надані послуги перевезення в сумі 3800 Доларів США і стало підставою для звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт господарювання (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язків.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Станом на момент розгляду справи, відповідач не сплатив 3800 доларів США заборгованості та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би підтверджував сплату заборгованості у сумі 3800,00 дол. США, суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3800,00 дол. США заборгованості, правомірні та обґрунтовані, такі, що не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

Відповідно до п.6.4. Контракту в разі прострочення платежу замовник відшкодовує перевізнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочення платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Позивачем обґрунтовано нараховано відповідачу пеню на суму заборгованості у розмірі 501,39 дол. США, розрахунок пені перевірено судом з урахуванням вимог діючого законодавства.

Наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані, зокрема й щодо наявності вини в невиконанні взятих на себе зобов'язань по сплаті грошових коштів у строк, встановлений договором, дають підстави для висновку суду про стягнення на користь позивача пені у сумі 501,39 дол. США.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат в сумі 23,62 дол. США по сплаті позивачем комісії банку під час оплати судового збору, то суд не приймає доводів позивача про те, що комісія банку, яка сплачувалася у зв'язку з оплатою судового збору за подання даного позову є судовими витратами, оскільки суду не було доведено достатніми доказами, що дана сума підпадає під судові витрати.

Слід зазначити, що дана сума є платою за послуги банку, не надано жодних доказів того, що в усіх банках при оплаті судового збору за подання позову необхідно оплачувати комісію, а також доказів того, що необхідно сплачувати саме таку комісію, а також не надано доказів, що при оплаті судового збору комісія в інших банках буде однакова, тому в цій частині вимог позивача (23,62 дол. США), суд відмовляє в задоволенні цих вимог, як недоведеними та необгрунтованими.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача. Таким чином, судові витрати у даній справі покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 509, 526, 530, 546, 549, 598, 612, 625 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 197, 232, 343 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_1, р/р НОМЕР_2 в ПАТ "Акцент-Банк", МФО 307770) на користь Індивідуального підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) 3800,00 дол. США (94572,88 грн.) - основна заборгованість; пеня в сумі 501,39 дол. США (12478,39 грн.); витрати за послуги адвоката в розмірі 11000,00 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1594,97 грн.

В частині стягнення витрат за комісію за переказ коштів (судового збору) в сумі 23,62 доларів США - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.09.2016 р.

Суддя Л.В. Шарко