ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2016 р. Справа № 925/814/16

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі Кадусі Н.В., за участю представників сторін: позивача ОСОБА_1 за довіреністю, відповідача - не з'явились, у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» до субєкта підприємницької діяльності: фізичної особи - ОСОБА_2 про стягнення 58 863 грн. 53 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» звернувся в господарський суд з позовом до субєкта підприємницької діяльності: фізичної особи - ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення, на підставі договору поставки теплової енергії № ПТ-146 від 02.10.2015 року, 28 614 грн. 31 коп. основного боргу, 28 391 грн. 72 коп. пені, 1 446 грн. 45 коп. інфляційних втрат, 411 грн. 05 коп. 3 % річних, що разом складає 58 863 грн. 53 коп., та відшкодування судових витрат.

У судовому засіданні представник позивача позов з підстав, викладених в позовній заяві підтримав і просив суд задовольнити.

Відповідач письмовий відзив на позов не подав, проти позову не заперечував, явку свого представника в засідання суду не забезпечив, хоч про місце, дату і час судового засідання був повідомлений належним чином за правилами, передбаченими розділом 2.6. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації від 20 лютого 2013 року № 28.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, встановлений строк вирішення спору закінчується, сторонами не заявлено клопотання про його продовження, суд, відповідно до ст. 75 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Згідно зі ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позовні вимоги задовольняє повністю з наступних підстав.

02.10.2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест», як постачальником, та субєктом підприємницької діяльності: фізичною особою - ОСОБА_2, як споживачем, було укладено договір поставки теплової енергії № ПТ-146 (далі Договір), за умовами якого постачальник в порядку та на умовах, встановлених цим Договором, приймає на себе зобовязання поставити (передати у власність) споживачу теплову енергію шляхом подачі теплоносія до опалювальної системи обєкта теплопостачання, а споживач приймає на себе зобовязання у порядку та строки, встановлені цим Договором оплатити поставлену постачальником теплову енергію (п. 2.1 Договору).

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2, 4.3 Договору ціна складається із загальної вартості теплової енергії, поставленої постачальником споживачу протягом всього строку дії Договору; розрахунки за теплову енергію здійснюються сторонами виключно у грошовій формі згідно з діючими на момент такої оплати тарифами, затвердженими в установленому порядку. Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць; на момент укладення цього Договору тарифи на теплову енергію становлять 1 947 грн. 64 коп. з ПДВ за 1 Гкал.

Згідно п. 4.3.3 загальна кількість та вартість поставленої теплової енергії встановлюється постачальником у рахунку, який останній передає споживачу по завершенню розрахункового періоду.

На підтвердження приймання-передачі теплової енергії протягом відповідного розрахункового періоду за кількістю та якістю постачальник складає, підписує та скріплює своєю печаткою та направляє для підписання споживачу акт приймання-передачі теплової енергії за такий розрахунковий період. Разом із актом приймання-передачі теплової енергії постачальник передає споживачу рахунок на оплату поставленої теплової енергії (п. 4.4 Договору).

Оплата вартості спожитої протягом розрахункового періоду теплової енергії здійснюється споживачем шляхом оплати 100% такої вартості у безготівковому порядку або готівкою до каси постачальника у строк до 10 числа місяця, який слідує за розрахунковим (п.4.11 Договору).

Пунктом 7.2.3 Договору сторони передбачили за порушення строків виконання грошового зобовязання, споживач сплачує на користь постачальника пеню в розмірі 1% від загальної суми заборгованості за кожен день такого невиконання грошового зобовязання, включаючи день оплати.

Додатковою угодою № 1 від 24.11.2015 року (а.с.22) на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2690 від 29.10.2015 року сторони вносили зміни до п.4.3 спірного Договору відповідно до якого «з 01.11.2015 року тарифи на теплову енергію становлять 1880 грн. 65 коп. з ПДВ за 1 Гкал».

Додатковою угодою № 2 від 16.02.2016 року (а.с.23) на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 54 від 28.01.2016 року сторони внесли зміни до п.4.3 Договору відповідно до якого «з 1.02.2016 року тарифи на теплову енергію становлять 1813 грн. 22 коп. з ПДВ за 1 Гкал».

На виконання умов Договору в період з жовтня 2015 року по квітень 2016 року позивачем було поставлено теплової енергії відповідачу на загальну суму 28 614 грн. 31 коп., на оплату поставленої теплової енергії видано та направлено відповідні рахунки (а.с.34-43), однак відповідач поставлену теплову енергію не оплатив, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість за Договором.

Вищеназвані документи долучені до матеріалів справи в якості письмових доказів.

Отже, спірними правовідносинами є вимоги сторін по договору постачання теплової енергії № 1230 від 01.10.2015 року, які витікають із їх прав і обов'язків за цим договором.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобовязань постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу - параграфом 5 глави 54 ЦК України, загальні положення правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобовязання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України. Параграфом 3 глави 30 ГК України визначені особливості правового регулювання договору енергопостачання, як окремого виду господарсько-торговельної діяльності. Крім того, спірні правовідносини регулюються спеціальним Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

За змістом ст.ст. 173, 174, 193, 202 ГК, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 599 ЦК України, угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обовязків (зобовязань), зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, припиняється на підставах, встановлених договором або законом, зокрема належним виконанням.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до частини 2 статті 714 Цивільного кодексу України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

У відповідності до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Положеннями частин 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до норм частини 6 та частини 7 статті 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для обєктів усіх форм власності є субєкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Судом встановлено, що відповідач не сплатив позивачу у встановлені строки грошові кошти у загальному розмірі 28 614 грн. 31 коп., відтак, наявність і розмір спірної заборгованості позивачем обґрунтовано і підтверджено поданими доказами, відповідачем не спростовано та не заперечено, тому ця заборгованість підлягає стягненню в судовому порядку.

Відповідно до ст. 610Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З положень п.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку з оплати поставленої теплової енергії позивачем заявлено до стягнення з відповідача 28 391 грн. 72 коп. пені на підставі п.7.2.3 Договору та ст. 1 Закону України «Про відповідальність субєктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій», 1 446 грн. 45 коп. інфляційних втрат, 411 грн. 05 коп. 3 % річних в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання зобовязання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність субєктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності, за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимоги позивача про стягнення 28 391 грн. 72 коп. пені, 1 446 грн. 45 коп. інфляційних втрат, 411 грн. 05 коп. 3 % річних є обґрунтованими, відповідають п.7.2.3 Договору, ч.ч.1, 3 ст. 549, ч.2 ст.625 ЦК України, ч.6 ст.232 ГК України, ст. 1 Закону України «Про відповідальність субєктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій», їх розрахунок судом перевірений, визнаний вірним і в такому розмірі теж підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи повинні підтверджуватись лише належними і допустимими доказами, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, було запропоновано сторонам подати докази в обґрунтування позову і заперечень проти нього, брати участь в засіданнях суду, вони своїми правами скористались на свій розсуд, подали всі наявні у них докази і на їх підставі судом прийнято рішення у справі.

З урахуванням викладеного, відповідно до обставин справи та вимог законодавства позовні вимоги судом визнаються обґрунтованими, доведеними і задовольняються повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім при поданні позову, а саме: 2299 грн. 45 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82-84 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з суб`єкта підприємницької діяльності: фізичної особи ОСОБА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_1, місцезнаходження: 20721, Черкаська область, Смілянський район, с. Балакея, вул. Леніна, 4 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест», 9, місцезнаходження: 207003, Черкаська область, м. Сміла, вул. Свердлова, 94 - 28 614 грн. 31 коп. основного боргу, 28 391 грн. 72 коп. пені, 1 446 грн. 45 коп. інфляційних втрат, 411 грн. 05 коп. 3 % річних та 1378 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня його підписання.

Повний текст рішення підписано 29.09.2016 року.

Суддя В.М. Грачов