РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2016Справа №910/11405/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроукр»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон»

про стягнення 39500 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Плаксій Р.В. (представник за довіреністю);

від відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ТОВ «Агроукр» звернулось до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» про стягнення помилково перерахованих коштів в розмірі 39500 грн..

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач, 09.02.2016 платіжним дорученням №542 помилково перерахував на розрахунковий рахунок відповідача кошти в розмірі 39500 грн з призначенням платежу «за договором №003536». Проте, станом на час вказаного перерахування, між сторонами не було укладено жодних цивільно-правових угод, відповідно були відсутні підстави для будь-якого перерахування коштів. 10.02.2016 між сторонами було укладено договір №003536 фінансового лізингу, умови якого не розповсюджувались на відносини між сторонами, які виникли до його укладення. Крім того, вказаний договір було припинено за згодою сторін з 26.02.2016.

Позивачем направлялась відповідачу претензія з вимогою повернення помилково перерахованих коштів від 18.0.2016, отримана відповідачем 26.04.2016, проте грошові кошти повернуті позивачу не були.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, додатково пояснив, що у лютому 2016 року, позивач, маючи намір придбати трактор «Беларус», знайшов у мережі «Інтернет» оголошення відповідача про продаж такого трактора, і у телефонному режимі погодив умови придбання товару. З метою бронювання товару, позивач, на підставі отриманого рахунку відповідача, в якому було зазначені реквізити, зокрема і призначення платежу, перерахував відповідачу грошові кошти 09.02.2016. Проте, коли 10.02.2016, керівник позивача прибув до відповідача з метою укладення договорі купівлі-продажу, відповідач повідомив, що товар відсутній, запропонувавши аналогічний трактор на умовах договору лізингу. Керівник позивача, плануючи укласти договір купівлі-продажу, підписав запропонований договір, проте після детального вивчення умов підписаного договору, позивач звернувся з пропозицією розірвати укладений між сторонами договір, що і було зроблено сторонами за взаємним погодженням. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача сплачені кошти, як помилково перераховані.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з мотивів, викладених у відзиві на позов, зокрема зазначив, що вказані кошти не є безпідставно отриманими, оскільки сплачені позивачем на виконання укладеного 10.02.2016 між сторонами договору фінансового лізингу №003536. Зазначена сума , відповідно до умов п.8.2.1а ст..8 укладеного договору є Комісією за організацію і не підлягає поверненню. Крім того вказаний договір є розірваними сторонами за взаємною згодою, відповідно сторони не мають права вимагати повернення отриманого за вказаним договором. Щодо сплати вказаної суми до підписання договору, відповідач зазначає, що сплата грошової суми є дією сторони, спрямованою на прийняття пропозиції укласти вказаний договір та засвідчує її бажання укласти договір. Крім того, вказаний платіж має призначення платежу саме як платіж за договором № 003536.

На підставі викладеного зазначає, що спірні грошові кошти не є безпідставно отриманими та просить відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 09.02.2016 позивач - ТОВ «Агроукр», платіжним дорученням №542 здійснив платіж у сумі 39500 грн на користь ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» (відповідач), вказавши призначення платежу як платіж за договором №003536. Здійснення вказаного платежу підтверджується матеріалами справи, зокрема наданим позивачем звітом про дебетові та кредитові операції за вказану дату, а також не заперечується представниками обох сторін.

10.02.2016 між відповідачем (лізингодавець) та позивачем (лізингоодержувач) укладеного договір фінансового лізингу №003536, за умовами якого лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (предмет лізингу), а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору.

Предметом лізингу, згідно умов п.3.1 вказаного договору є трактор «Білорус МТЗ 1025», вартістю 395000 грн. (додаток №3 до Договору лізингу).

Пунктом 8.2.1 договору лізингу передбачено. Що перший лізинговий платіж складається із комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього договору, яка розраховується у додатку №1 до договору; авансу ціни предмета лізингу та комісійної винагороди за передачу предмета лізингу.

У відповідності до положень п.2.1 договору (Визначення термінів) комісія за організацію - це одноразова плата лізингоодержувачем лізингодавцю за перевірку, підготовку для оформлення даного договору, моніторинг, систематизацію та аналіз даних з різних джерел по всій території України, зустрічі та перемовини з дилерами та дистриб'юторами, на предмет придбання предмету лізингу, купівлю предмета лізингу, супроводження договору та відшкодування інших витрат, пов'язаних з виконанням договору лізингу.

Додатком №1 до Договору лізингу визначено розмір комісії за організацію (10%) у розмірі 39500 грн.

Пунктом 12.12 договору лізингу передбачено, що у випадку розірвання вказаного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання у розмірі 20% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку Комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

В подальшому, 23.02.2016, позивач направив на адресу відповідача лист №23 про дострокове припинення дії договору у зв'язку з фінансовими труднощами та неможливістю в майбутньому сплачувати передбачені суми платежів.

Відповідач, листом від 12.02.2016 № 339 повідомив, що вказаний договір є розірваним з 26.02.2016, при цьому сплачена позивачем Комісія за організацію в розмірі 39500 грн не підлягає поверненню.

Відповідно до ст..651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 653 ЦК України визначено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено договір фінансового лізингу, при цьому сторони погодили всі істотні умови вказаного договору, про що свідчать підписи уповноважений представників сторін на договорі та додатках до договору. В подальшому, за згодою сторін, за ініціативи позивача вказаний договір було сторонами розірвано у зв'язку з фінансовими труднощами у позивача та неможливістю виконувати вказаний договір.

При цьому, сплачена позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 39500 грн є комісією за організацію договору у розмірі, визначеному умовами договору, і не підлягає поверненню в силу положень умов договору (п.12.12) та ст..653 ЦК України.

Посилання позивача на ту обставину, що спірну суму сплачено до підписання договору фінансового лізингу сторонами, у зв'язку з чим спірна сума є безпідставно отриманою відповідачем, суд не приймає до уваги з огляду на таке.

Згідно ст..1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Як встановлено в ході розгляду справи та підтверджується наявними в справі матеріалами, зокрема звітом про дебетові та кредитові операції по рахунку ТОВ «Агроукр» за 09.02.2016 призначенням спірного платежу є «платіж за договором №003536». Відтак спірний платіж зроблено позивачем на виконання умов договору, укладеного між сторонами, а не сплачено помилково.

Щодо здійснення платежу до укладення договору у письмовій формі суд вказує, що відповідно до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між юридичними особами. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно норм ст.ст. 640, 642 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Тобто нормами чинного законодавства не заборонено сторонам вчиняти певні дії, спрямовані на підтвердження наміру укладення договорів до їх підписання.

Отже, як встановлено судом сторони мали намір укласти договір, з приводу укладення вказаного договору, зокрема щодо його істотних умов між сторонами проводились перемовини у телефонному режимі, що не заперечується і представниками сторін. Після досягнення попередньої згоди щодо договору, відповідачем направлено, а позивачем сплачено рахунок на виконання вказаного договору. Здійснивши сплату виставленого рахунку із зазначенням номеру договору, позивач вчинив дію, яка засвідчила бажання позивача укласти вказаний договір. В подальшому, позивач підтвердив свої наміри, підписавши вказаний договір та додатки до нього. Крім того, позивач, звернувшись до відповідача з пропозицією розірвати вказаний договір підтвердив його чинність, пославшись як на підставу розірвання лише на відсутність фінансової можливості його виконувати, а не на помилковість його укладання чи введення позивача в оману при укладанні зазначеного договору лізингу.

Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що спірний платіж було вчинено сторонами на виконання саме договору лізингу №003536 до його підписання за усною домовленістю сторін, відтак посилання позивача на безпідставність сплати спірної суми є необгрунтованими.

Також не приймаються до уваги посилання позивача на укладення договору внаслідок введення представника в оману, зокрема маючи намір укласти договір купівлі-продажу та сплативши вказану суму як авансовий платіж за договором купівлі-продажу, відповідач надав на підписання договір лізингу, оскільки навіть після сплати платежу за договором, представник позивача, при підписанні договору, встановивши, що наданий текст договору суперечить попередньо досягнутим домовленостям між сторонами був вправі не підписувати зазначений договір та вимагати повернення сплачених сум. Крім того позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів щодо наміру укласти саме договір купівлі-продажу а не лізингу.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення позову.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у позові обставин.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-38, 47, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 26.09.2016

Суддя Я.В. Маринченко