ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21 вересня 2016 р. Справа № 903/430/16

Господарський суд Волинської області, розглянувши матеріали по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Біопрепарат"

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 151 390,15грн.

Головуючий суддя Бондарєв С.В.

Судді Гарбар І.О.

Пахолюк В.А.

За участю представників сторін:

від позивача: Роженко В.М.-дов. №7/ВК від 29.08.2016р.

від відповідача: ОСОБА_1-підприємець; ОСОБА_4-договір доручення №21/06-2016 від 21.06.2016р.

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України представникам сторін роз'яснено право відводу судді. Відводу судді заявлено не було. В судовому засіданні учасникам судового процесу згідно ст. 22 ГПК України роз'яснено процесуальні права та обов'язки.

В судовому засіданні 21.09.2016 року відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

В судовому засіданні 21.09.2016р. на підставі ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 15:30год. для представлення сторонами суду додаткових доказів по справі.

Суть спору: Позивач- Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Біопрепарат"- звернувся до господарського суду з позовом до відповідача- Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - про стягнення 151 390,15грн., в т.ч. 145 772,90грн.-суми попередньої оплати згідно усної домовленості по виготовленню та поставці контейнерів, 515,20грн.-3% річних за період з 04.04.2016р. по 16.05.2016р. та 5 102,05грн.-суми індексу інфляції за квітень 2016р. згідно ст. 625 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по поставці контейнерів згідно усної домовленості між сторонами.

Ухвалою суду від 16.06.2016р. порушено провадження по справі та призначено її до розгляду на 05.07.2016р. на 11:00год.

24.06.2016р. через відділ документального забезпечення та контролю суду від відповідача надійшли до суду заперечення на позовну заяву №1 від 22.06.2016р. (вх.№01-54/5691/16 від 24.06.2016р.), в яких він позов заперечив, вказавши, що дійсно з листопада 2015 року продовжилися правовідносини між позивачем і відповідачем щодо поставки біг-бегів (контейнерів) і станом на 23.11.2015 року було досягнуто домовленостей щодо поставки позивачу 5000 штук контейнерів розміром 105 на 105 на 127 з двома стропами, верхній і нижній клапан, логотип по ціні 149 грн. 00 коп. з ПДВ. Всього на суму - 745 020,00грн. Позивач сам зробив таке замовлення, сам запропонував передоплату 100% і одержав відповідний рахунок фактуру № 1-00000217 від 25.11.2015 року, факт одержання якого не заперечує і сам позивач додає його копію до позову, і проплату робив часткову згідно саме цього рахунку, як і зазначено в платіжному дорученні №442 від 27.11.2015 року.

Зазначив, що 27.11.2015 року на рахунок відповідача ФОП ОСОБА_1 поступили кошти у розмірі - 224 000 грн. 00 коп., що є частковою сплатою домовленої 100% передоплати. На телефонні дзвінки про сплату решти суми позивач ствердив, що здійснить цю оплату пізніше. І відповідно з метою виконання умов договору і на прохання про термінове постачання товару, навіть не дочекавшись передоплати, відповідач позивачу на підставі видаткової накладної № 1-00000209 від 17.12.2015 року відвантажив 525 штук контейнерів по ціні 149 грн.00 коп. з ПДВ на загальну суму - 78 227 грн. 10 коп. Виробництво контейнерів до 5000 штук на той момент навіть не припинялося. І на кінець грудня 2015 року були готовими практично 3980 штук контейнерів з логотипом замовника - позивача по справі. Проте представник позивача ОСОБА_5 повідомив, що оплату більше здійснювати не будуть.

19.01.2016 року відповідачем був отриманий лист, що датований 30.12.2015р. з вимогою допоставити 1804 штуки контейнерів. На дану претензію було дано відповідь про необхідність доплатити суму передоплати у повному об'ємі згідно договору і пропонувалися компромісні варіанти вирішення виробничого питання. Проте, позивач виставив нові вимоги в вимозі- претензії від 21.03.2016 року, де він просить допоставити вже контейнери в кількості - 978 штук до 29.03.2016 року.

Укладений між сторонами договір-заявка від 24.11.2015р. №34-Б чітко визначає, що поставка товару здійснюється виключно після здійснення передоплати. Більше того відповідач на свій ризик, в інтересах збереження співпраці з позивачем, за свої кошти практично виконав замовлення, яке позивач не забирає, хоча договором-заявкою обумовлено було саме самовивіз товару покупцем.

Затрати на виготовлення 3980 контейнерів є істотними і ставлять відповідача в скрутне матеріальне становище, оскільки було затрачено кошти для виробничого циклу, який є безперервний і відповідно коли були досягнуті домовленості саме на виготовлення 5000 штук контейнерів, то відповідно і закуплено було сировину і матеріальні і технічні ресурси саме для виготовлення такого об'єму замовлення. В односторонньому поряду договори, як відомо не можуть змінюватися. І вимоги в претензіях позивача є як мінімум не коректними.

Ставлячи в позові вимоги про стягнення суми передоплати і знаючи, що товар виготовлений позивач це робить безпідставно, оскільки безпідставного користування коштами немає, все вкладено у виробництво замовлення. Більше того основним є саме невиконання (неправомірна поведінка покупця), щодо невиконання умисно здійснення обов'язку по сплаті суми передоплати, і заборгованість по сумі передоплати становить : 745 020 грн. 00 коп. - 224 000 грн. 00 коп. = 521 020 грн. 00 коп, що є надзвичайно великою сумою для відповідача.

Попередня співпраця по передоплаті була належно виконана з боку обох сторін. ТзОВ "Біопрепарат" вже замовляв та одержував у відповідача відповідний товар.

Єдина правова форма обґрунтування позову позивачем-ч. 2 ст. 693 ЦК України: "Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець вправі вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати". Суму передоплати в 100%, обумовлену і договором і рахунком - фактурою, продавець не одержав і по сьогодні, хоча товар виготовив. Рахунок - фактуру від 25.11.2015 року на суму - 745 020 грн. позивач визнав і частково оплатив, отже визнав і істотні умови договору щодо можливості одержання товару виключно за умов попередньої оплати.

Позовна вимога про повернення коштів заявлена без вимоги про розірвання договору, що є практично преюдицією (доказовою обставиною порушень сторони договору, що порушує нібито права позивача і ці права судом повинні бути захищеними) проте саме позивач і порушив умови договору, оскільки відповідач і товар виготовив, і часткову поставку товару здійснив, і це при тому, що передоплату у 100% об'ємі не отримав і по сьогодні.

В правове обґрунтування заперечень посилався на ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 538, 629, 651, 693 ЦК України.

Крім того, долучив до матеріалів справи копії договору-заявки №34-Б від 24.11.2015р., виписки з ЄДР Серії ААб №724753, рахунків-фактур №1-00000217 від 25.11.2015 року, №1-00000004 від 27.01.2015р., платіжного доручення №442 від 27.11.2015р., видаткових накладних №1-00000004 від 07.02.2015р., пояснень від 22.06.2016р., докази витрат на виробництво замовлення та лист-вимогу від 26.04.2016р.

05.07.2016р. факсимільним зв'язком від позивача надійшло до суду клопотання вих.№50ТД/Б від 05.07.2016р. (вх.№01-54/5962/16 від 05.07.2016р.), в якому він просив суд відкласти розгляд справи, в зв'язку з неможливістю забезпечити явку упровноваженого представника в судове засідання.

Позивач в судове засідання 05.07.2016р. не з'явився, вимог суду не виконав, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду спору, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №614 від 05.07.2016р.

Відповідач в судовому засіданні 05.07.2016р. позов заперечив з підстав, викладених ним у письмових запереченнях.

Ухвалою суду від 05.07.2016р. розгляд справи відкладався згідно ст. 77 ГПК України з метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин по справі, зважаючи на неявку позивача в судове засідання, неподання ним витребуваних судом доказів та необхідність витребування додаткових доказів по справі.

В судовому засіданні 13.07.2016р. та в клопотаннях б/н від 12.07.2016р. (вх.№01-54/6281/16 від 13.07.2016р.), б/н від 13.07.2016р. (вх.№01-66/116/16 від 13.07.2016р.) представник позивача на підставі ст.ст. 69, 77 ГПК України просив суд відкласти розгляд справи та продовжити строк розгляду спору. Свої вимоги обгрунтовує тим, що із ухвали суду від 05.07.2016р. дізнався про заперечення відповідача та його посилання на договір-заявку від 24.11.2015р., тому просить надати позивачу час на ознайомлення з доданими матеріалами, з'ясування дійсних обставин по справі та підготовку додаткових пояснень.

Крім того, надав суду письмові пояснення до розрахунку позовних вимог б/н (вх.№01-54/6291/16 від 13.07.2016р.), в яких вказав, що сума індексу інфляції за квітень 2016р. на суму попередньої оплати в розмірі 145 772,90грн. становить 5 102,05грн., а 3% річних за період з 04.04.2016р. по 16.05.2016р. становить 515,20грн.

Представники відповідача в судовому засіданні 13.07.2016р. позов заперечили.

Проти задоволення судом клопотання позивача про відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду спору також заперечили.

Ухвалою суду від 13.07.2016р. з метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин по справі, зважаючи на невиконання позивачем вимог суду, необхідність витребування додаткових доказів по справі, клопотання представника позивача, як винятковий випадок та у зв'язку з відпусткою судді, на підставі ст.ст. 69, 77 ГПК України продовжено строк розгляду справи та відкладено розгляд спору.

В судовому засіданні 30.08.2016р. та в письмових поясненнях б/н (вх.№01-54/7703/16 від 30.08.2016р.) представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задоволити останні в повному обсязі, вказавши, що позивач не укладав з відповідачем договору-заявки №34-Б, а директор ТзОВ "ТД "Біопрепарат" ОСОБА_7 не підписував тексту, копія якого надана суду як договір-заявка №34-Б. Господарські відносини між сторонами склалися на підставі угоди, яка фактично була укладена відповідно до ст. 207 ЦК України та ст. 181 ГК України шляхом обміну документів, вчинення конклюдентних дій.

Повідомив, що ФОП ОСОБА_1 було направлено, а позивачем отримано рахунок-фактуру №1-00000217 від 25.11.2015р. на 5000 біг-бегів по 124,17 грн. на загальну суму 745 020грн. Позивач сприйняв і розглянув цей документ як оферту-пропозицію укласти договір та частково прийняв пропозицію не на 5000 біг-бегіва, а на 1503шт. на суму 224 000грн., вчинивши конклюдентні дії шляхом оплати платіжним дорученням №442 саме цієї суми 224 000,00грн. Таким чином, ТзОВ "ТД "Біопрепарат" дійсно уклав з ФОП ОСОБА_1 угоду шляхом часткового прийняття (акцепту) оферти рахунку-фактури № 1-00000217.

Зауважив, що відповідно до статті 640 ЦК моментом укладення договору є одержання особою, яка направила пропозицію (в даному випадку - ФОП Бояр направив пропозицію-рахунок № 1- 000002170) відповіді про прийняття цієї пропозиції, в даному випадку - оплати позивачем платіжним дорученням № 442 від 27.11.2015р.

Позивач оплатив 1503 штук біг-бегів.

Саме такі умови досягнутої домовленості-правочину купівлі 1503 штук біг-бегів на суму 224 000 грн. з ПДВ.

Відповідач частково виконав умови досягнутої домовленості, а саме 17 грудня 2015р. ним було відпущено (поставлено) позивачу частину оплаченого товару- 525 штук біг-бегів на суму 78 227, 10 грн.

Таким чином, позивачем було оплачено товар (здійснено попередню оплату) на суму 224 000 грн., відповідачем було поставлено товару на суму 78 227,10 грн., тому сума боргу (недопоставленого товару) становить: 224 000 грн. - 78 227,10 грн. = 145 772,90 грн.

Відповідно до ст.ст. 693, 670 ЦК України позивач вимагає повернення суми попередньої оплати, на яку не поставлено товар.

Зазначив, що підтвердженням того, що в дійсності договір-заявка № 34-Б не було укладено і при вирішенні спору неможливо посилатись на його приписи, є та обставина, що відповідачем не надано суду оригіналу такого договору, а лише копія, що не може бути підтвердженням факту укладення договору.

Просив витребувати у відповідача-ФОП ОСОБА_1 оригінал договору-заявки № 34-Б від 24.11.2015р. та оригінали всіх документів, отриманих відповідачем від ТзОВ "ТД "Біопрепарат" (вимоги від 30.12.2015p. №37ТД/Б, вимоги від 21.03.2016р. № 37ТД/Б, листи тощо).

В судовому засіданні 30.08.2016р. представники відповідача позов заперечили з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву.

В судовому засіданні відповідач пояснив, що договір-заява №34-Б (поставка пакувальної тари) від 24.11.2015р. сторонами укладався із застосуванням засобів електронного зв'язку.

Ініціатором укладення цього договору виступав відповідач. Спілкування, з боку позивача, відбувалось через представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Біопрепарат" ОСОБА_5. Від відповідача займався укладенням спірного договору ОСОБА_9.

Разом з тим, первинних доказів коли саме, з якої на яку адресу, хто направляв проект договору та підписаний договір суду не надано.

В судовому засіданні 30.08.2016р. представник позивача звернувся до суду із заявою б/н (вх.№01-54/7711/16 від 30.08.2016р.) про призначення розгляду справи в колегіальному складі суду, в якій, у зв'язку з складністю справи та з метою об'єктивного, неупередженого її вирішення, просив суд призначити колегіальний розгляд справи.

Представники відповідача проти задоволення судом даного клопотання не заперечили.

Розглянувши клопотання позивача про призначення розгляду даної справи в колегіальному складі суду, суд ухвалив його задоволити та призначити розгляд справи №903/430/16 у колегіальному складі суду.

Ухвалою суду від 30.08.2016р. розгляд справи відкладався згідно ст. 77 ГПК України з метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин по справі, призначення розгляду справи в колегіальному складі суду та зважаючи на необхідність витребування додаткових доказів по справі.

Крім того, зобов'язано сторін представити суду: позивача-оригінали, долучених до позову доказів; додаткові письмові пояснення та докази щодо обставин та умов укладення (неукладення) договору-заявки №34-Б від 24.11.2015р.; додаткові письмові пояснення та докази щодо того чи працює (працював) у позивача ОСОБА_5; надати пояснення чи отримував позивач через ОСОБА_5 проект спірного договору від відповідача, а саме від кого та коли, чи підписував договір директор товариства ОСОБА_7, чи направлявся договір засобами електронного зв'язку на адресу відповідача; відповідача-оригінали, долучених до справи доказів, в т.ч. оригінал договору-заявки №34-Б від 24.11.2015р. та оригінали усіх документів, отриманих від позивача, в т.ч. вимоги від 30.12.2015р. №37 ТД/Б, вимоги від 21.03.2016р. №№37 ТД/Б, листи тощо; додаткові письмові пояснення з врахуванням заперечень (пояснень) представника позивача; додаткові письмові пояснення щодо обставин та умов укладення договору-заявки №34-Б від 24.11.2015р.; пояснення хто, коли, з якої електронної адреси та на яку відправляв проект спірного договору та отримував підписаний договір; письмові пояснення ОСОБА_9 щодо обставин укладення спірного договору, його направлення позивачу та отримання договору.

Ухвалою суду від 30.08.2016р. призначено розгляд справи в колегіальному складі суду.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів господарського суду Волинської області від 30.08.2016р. справу №903/430/16 розподілено розглядати у складі головуючого судді Бондарєва С.В. та суддів Костюк С.В., Пахолюк В.А.

15.09.2016р. через відділ документального забезпечення та контролю суду від відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву б/н від 13.09.2016р. (вх.№01-54/8310/16 від 15.09.2016р.), в якому він позов заперечив та долучив до матеріалів справи пояснення ОСОБА_9 від 12.09.2016р. та довідку про хронологію виробничого процесу від 13.09.2016р.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів господарського суду Волинської області від 21.09.2016р. справу №903/430/16, у зв'язку з перебуванням судді Костюк С.В. у відпустці, перерозподілено розглядати суду у складі головуючого судді Бондарєва С.В. та суддів Гарбар І.О., Пахолюк В.А.

В судовому засіданні 21.09.2016р. представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задоволити в повному обсязі.

Крім того, надав суду пояснення ОСОБА_5 від 13.09.2016р., ОСОБА_10 від 16.09.2016р., ОСОБА_7 від 16.09.2016р.

Звернувся до суду з клопотанням, в якому просив суд витребувати у відповідача по справі комп'ютер з жорстким диском, на якому знаходиться електронний документ (файл) з текстом Договору-заявки 34-Б від 24.11.2015р.

Водночас, в клопотанні № ТД-Б-Ю/190916 від 19.09.2016р. (вх.№01-81/102/16 від 21.09.2016р.) просив суд призначити по справі №903/430/16 судову технічну експертизу документів, на вирішення якої поставити наступні питання: - Чи виготовлено документ-зображення на папері тексту Договору-заявки №34-Б від 24.11.2015р. і зокрема підписи печатки сторони ТзОВ "Торговий дім "Біопрепарат", шляхом монтажу за допомогою комп'ютерної або копіювально-розмножувальної техніки? -Чи використані для створення документу- зображення Договору-заявка №34-Б від 24.11.2015р., і зокрема підписів і печатки сторони ТзОВ "Торговий дім "Біопрепарат"-частини (елементи) документів вимоги ТзОВ "Торговий дім "Біопрепарат" від 30.12.2015р. №37ТД/Б та вимоги ТзОВ "Торговий дім "Біопрепарат" від 21.03.2016р. №37ТД/Б, а саме-зображення (відображення) підписів керівника та печатки?

Крім того, звернувся до суду з клопотанням № ТД-Б-Ю/190916-1 від 19.09.2016р. (вх.№01-81/103/16 від 21.09.2016р.), в якому просив суд призначити по справі №903/430/16 судову комп'ютерно-технічну та телекомунікаційну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання: - Чи міститься на комп'ютері_______________інформація-отримане електронною поштою на адресу повідомлення (лист) з сканованим текстом Договору-заявки №34-Б від 24.11.2015р. між ФОП ОСОБА_1 та ТзОВ "Торговий дім "Біопрепарат"? Який час (період) створення цієї інформації? -Чи була отримана ця інформація (файл зі сканованим текстом Договір-заявка №34-Б від 24.11.2015р.) електронною поштою на адресу електронної пошти відповідача ___________________? - З якої адреси електронної пошти надійшла ця інформація на адресу електронної пошти відповідача_________________? -Чи могла бути створена інформація-файл з текстом "Договір-заявка №34-Б від 24.11.2015р." на комп'ютері_______________? - Чи отримувався з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1; ІНФОРМАЦІЯ_2; ІНФОРМАЦІЯ_3 (електронний документ) файл з текстом Договір-заявка №34-Б від 24.11.2015р.? Яка технологія та хронологія створення електронного документу з текстом Договір-заявка №34-Б від 24.11.2015р., які атрибути (час друку, редагування, створення) цього документу?

В судовому засіданні 21.09.2016р. відповідач позов заперечив.

Крім того, заперечив і проти задоволення судом клопотання про призначення у даній справі експертиз.

В судовому засіданні 21.09.2016р. на підставі ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 15:30 год. для представлення сторонами суду додаткових доказів по справі.

Після оголошеної переви представник позивача в судовому засіданні 21.09.2016р. позовні вимоги підтримав та просив суд їх задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача надав суду письмове обгрунтування заперечень на позовну заяву б/н (вх.№01-54/8532/16 від 21.09.2016р.) та пояснення б/н (вх.№01-54/8503/16), в яких просив суд вважати договір-заявку №34-Б від 24.11.2015р. неукладеним та не вважати доказом у справі, оскільки у сторін відсутній оригінал цього договору та належні докази його укладення.

Зазначив, що відповідач виготовив товар у повному обсязі і товар готовий до відвантаження, як об'єкт залишку, який оплачено (978 штук), так і в іншій кількості, яку оплатив позивач. Товар знаходиться на складі за адресою: АДРЕСА_1 і готовий для відвантаження та самовивозу покупцем, як і було обумовлено сторонами та не заперечено представником позивача в судовому засіданні.

Розглянувши клопотання представника позивача № ТД-Б-Ю/190916 від 19.09.2016р. (вх.№01-81/102/16 від 21.09.2016р.) про призначення по справі №903/430/16 судової технічної експертизи документів та № ТД-Б-Ю/190916-1 від 19.09.2016р. (вх.№01-81/103/16 від 21.09.2016р.) про призначення по справі судової комп'ютерно-технічної та телекомунікаційної експертизи, суд ухвалив в їх задоволенні відмовити, як в необгрунтованих відповідно до вимог ст. 79 ГПК України.

Крім того, при розгляді вищевказаних клопотань судом враховано і той факт, що представник відповідача у своїх поясненнях просив суд вважати договір-заявку №34-Б від 24.11.2015р., стосовно якого і заявлені представником позивача клопотання про призначення експертиз, неукладеним та не вважати доказом у справі, оскільки відсутній оригінал договору та належні докази його укладення.

Суд, розглянувши клопотання про витребування доказів у відповідача не вбачає підстав для його задоволення з посиланням на ст.38 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши долучені до справи письмові докази, господарський суд, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача 151 390,15грн., в т.ч. 145 772,90грн.-суми попередньої оплати згідно усної домовленості по виготовленню та поставці контейнерів, 515,20грн.-3% річних за період з 04.04.2016р. по 16.05.2016р. та 5 102,05грн.-суми індексу інфляції за квітень 2016р. згідно ст. 625 ЦК України.

В обгрунтування позовних вимог посилався на здійснення ним попередньої оплати за товар в сумі 224 000,00грн. та не виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по виготовленню та поставки замовленого ним товару-контейнерів на підставі досягнутої між сторонами усної домовленості.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Між сторонами було досягнуто усної домовленості щодо виготовлення та поставки товару, відповідно до якої позивач- Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Біопрепарат", як замовник та покупець, зобов'язався прийняти та оплатити товар, а відповідач- Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, як підрядник та постачальник, виготовити та передати покупцю цей товар.

Згідно із частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Дії сторін свідчать про виникнення між ними правовідносин підряду та поставки.

Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Як зазначено ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п.2 статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 837 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

У відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ч.2 ст.693 Цивільного Кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю.

Суд зауважує, що сторонами не надано суду жодного доказу щодо обумовлення ними строків виготоволення товару та його поставки.

В судовому засіданні представники сторін вказали та підтвердили домовленість, що поставка товару здійснюється у формі самовивозу.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 25.11.2015р. відповідачем був виставлений позивачу рахунок-фактура №1-00000217 на суму 745 020,00грн.

Суд зауважує, що рахунок-фактура №1-00000217 від 25.11.2015р. на суму 745 020,00грн. не є товаророзпорядчим документом, що підтверджує прийняття та поставку товару та не може визначати істотних умов щодо поставки.

Як встановлено судом, підтверджено сторонами в судовому засіданні та вбачається з їх пояснень, сторони визнають укладення між ними усного договору у вигляді оферти та акцепту (проплати суми 224 000 грн. здійсненої згідно платіжного доручення №442 від 27.11.2015р. з призначенням платежу "за контейнери згідно рах. №1-00000217 від 25.11.2015р. в т.ч. ПДВ 20%37 333,33грн."). Крім того, сторона позивача неодноразово визнає, що сума коштів 224 000 грн. це і є предоплата за товар, отже це і є визнання саме таких умов договору, як продаж товару саме на умовах передоплати. В контексті даної угоди, вчиненої шляхом конклюдентних дій, строк на передачу товару взагалі не настав, оскільки належної вимоги, яка б відповідала і фактичним обставинам справи і вимогам ст. 530 ЦК України так і не пред'явлено до відповідача.

Наданими у справу належними доказами, у розумінні приписів статей 32-34 ГПК України, повністю доведений факт перерахування позивачем відповідачу 224 000,00грн. попередньої оплати за товар, поставка якого відбулась частково шляхом його самовивозу позивачем в кількості 525 штук на суму 78 225,10грн., решту 978 контейнерів позивач відмовився забирати сам, оскільки матеріали справи не містять доказів намагання позивачем забрати решту товару в обумовлений сторонами спосіб, а саме-самовивіз чи чи здійснення будь-яких перешкод в цьому з боку відповідача.

Навпаки, відповідач вказав на виготовлення цього товару та його готовності до самовивозу в кількості 978 штук на суму 145 722грн.

17.12.2015 року з ініціативи покупця на базі продавця на АДРЕСА_1 перевізнику, найнятому покупцем, було вручено товар на суму - 78 227 грн. 10 коп., що складає 525 штук контейнерів. Як вбачається з пояснень сторін, одержувати більшу кількість товару, який оплачений був в сумі 224 000 грн. покупець відмовився з причин сумнівів в якості товару. В судовому засіданні незадоволення якістю товаром, як основну причину позову, представник позивача Роженко В.М. підтвердив.

Проте доказів в підтвердження неналежної якості товару, чи звернення позивача до відповідача з претензією, суду не надано.

19.01.2016 року від позивача надійшла вимога від 30.12.2015 року про необхідність поставити покупцю 1 804 штуки контейнерів (в судовому засіданні представники позивача вказали на допущену помилку та уточнили цю цифру до числа 1503 штуки) або повернути суму передоплати 224 000 грн., і це при тому, що 17 грудня 2015 року він вже одержав 525 штук контейнерів, і вже надав підписаний оригінал видаткової накладної. В розумінні ст. 530 Цивільного Кодексу України дана вимога є некоректна та безпідставна, оскільки навіть якщо врахувати одержані 525 штук контейнерів і додати 1503 штуки то вийде, що вимога позивача спрямована на кількість товару, який не було оплачено у вигляді передоплати. Сума передоплати була 224 000 грн. А 2028 контенерів коштують = 302 172 грн. 00 коп. Дана вимога є некоректною і невідповідною вимогам ст. 530 ЦК України. Альтернативність вимоги (або товар або гроші) теж невідповідає змісту ст. 530 ЦК України.

19 січня 2016 року продавець - відповідач по справі направив лист позивачу (даний лист (копія) позич додав до позовної заяви і повідомив про наявність товару у кількості 3 980 шт. контейнерів на складі продавця, там де і забирав товар перевізник покупця. Проте, покупець жодних дій по забиранню (самовивозу) товару по сьогодні так і не виконав, доказів суду не надано.

Стаття 664 Цивільного Кодексу України чітко передбачає, шо товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець проінформований про це. Станом на 17.12.2015р., при забиранні частини товару, покупець був проінформований про наявність виготовленого товару на складі. Крім того, листом від 19.01.2016 року письмово був проінформований про наявність товару для покупця на складі продавця.

Тому, виходячи з вищевикладеного, ч. 2 ст. 693 Цивільного Кодексу України не може бути застосована, оскільки товар готовий - виготовлений і промаркований відповідно до замовлення, і саме покупець з власної вини його не забирає. Дана норма зазначає право вимагати покупцем, або товар попереньо оплачений, або суму передоплати у випадку, якщо товар не переданий покупцю. Проте вищевказане положення спростовується матеріалами по справі та положеннями ст. 664 Цивільного Кодексу України, яка визначає момент передачі товару покупцеві. Частиною 1 ст. 532 ЦК України визначено, що місцем виконання зобов'язань про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів (відмінних від договору перевезення) відбувається за місцем виготовлення або зберігання товару, якщо це місце було відоме кредитору на момент виникнення зобов'язання. А таке місце, на думку суду, було відоме позивачу.

В розумінні ст. 530 Цивільного Кодексу України претензій - вимог практично продавцю так і не виставлялося, оскільки вимога № 1 від 30.12.2015 року отримана 19.01.2016р. року з вимогою поставити 1804 контейнери не відповідає сумі передоплати, а друга вимога, яка додана до позову від 21.03.2016р. не одержана відповідачем, оскільки по АДРЕСА_2 відповідач не перебуває вже тривалий час, а на повідомленні про вручення немає підписів взагалі, що даний лист без опису вкладення було вручено стороні.

Наданими у справу належними доказами, у розумінні приписів статей 32-34 ГПК України, повністю доведений факт перерахування позивачем відповідачу 224 000,00грн. попередньої оплати за товар, поставка якого відбулась частково шляхом його самовивозу позивачем в кількості 525 штук на суму 78 225,10грн., решту 978 контейнерів позивач відмовився забирати сам, оскільки матеріали справи не містять доказів намагання позивачем забрати решту товару в обумовлений сторонами спосіб, а саме-самовивіз чи чи здійснення будь-яких перешкод в цьому з боку відповідача.

Навпаки, відповідач вказав на виготовлення цього товару та його готовності до самовивозу в кількості 978 штук на суму 145 722грн.

Надіслана позивачем вимога від 30.12.2015р. не може вважатися належним доказом вимоги поставити решту 978 контейнерів, оскільки в ній йшла вимоги про поставку 1 804 контейнерів, що не відповідає сумі попередньої оплати або повернути суму попередньої оплати, тобто дана вимога має альтернативний характер.

Як вже зазначалось, що сторонами не надано суду жодного доказу щодо обумовлення ними строків виготоволення товару та його поставки.

В судовому засіданні представники сторін вказали, що поставка товару здійснюється у формі самовивозу.

Стаття 532 ЦК України передбачає, що місце виконання зобов'язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов'язання не встановлено у договорі, виконання провадиться: за зобов'язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі договору перевезення, - за місцем здавання товару (майна) перевізникові; за зобов'язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов'язання; за іншим зобов'язанням - за місцем проживання (місцезнаходженням) боржника.

Місце виконання зобов'язання є те місце, в якому мають вчинятися дії, що складають предмет зобов'язання, отже, це складова частина належного виконання. За умови, що певні дії вчинені боржником у відповідному місці, виконання вважається належним.

Стаття 664 ЦК України передбачає, що товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Отже, вищенаведені положення чинного законодавства свідчать про те, що позивачем не дотримано обов'язку, встановленого законом для одержання товару, виготовленого продавцем і відповідне застосування ст. 693 ЦК України неможливе, оскільки саме отримавши кошти передоплати відповідач виконав всі зобов'язання з виготовлення товару та підготовки його для самовивозу покупцем та відбулося прострочення кредитора згідно ст. 613 ЦК України.

Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Доказів в підтвердження намагання позивачем забрати решту товару в обумовлений сторонами спосіб, а саме-самовивіз чи здійснення будь-яких перешкод в цьому з боку відповідача сторонами суду не надано, а тому вимоги позивача, як і пред'явлений ним позов, слід вважати передчасним.

З огляду на викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 145 772,90грн.-суми попередньої оплати згідно усної домовленості по виготовленню та поставці контейнерів.

Вимога про стягнення з відповідача 515,20грн.-3% річних за період з 04.04.2016р. по 16.05.2016р. та 5 102,05грн.-суми індексу інфляції за квітень 2016р. згідно ст. 625 ЦК України задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позовні вимоги в частині стягнення 515,20грн. 3% річних та 5 102,05 грн. інфляційних втрат не підлягають задоволенню, оскільки стягнення з постачальника суми попередньої оплати, перерахованої за договором, не вважається грошовим зобов'язанням у розумінні статті 625 ЦК України.

Даної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 16.09.2014р. у справі №3-90гс/14.

За такі дії відповідач несе відповідальність, передбачену частиною третьою статті 693 ЦК України, коли на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

В даному випадку нарахування процентів на суму попередньої оплати у разі її повернення договором не передбачено.

За таких обставин, в позові про стягнення стягнення 515,20грн.-3% річних за період з 04.04.2016р. по 16.05.2016р. та 5 102,05грн.-суми індексу інфляції за квітень 2016р. слід відмовити.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи з вищевикладеного, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Біопрепарат" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 151 390,15грн., а тому в позові слід відмовити.

Підстави віднесення судових витрат на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України відсутні.

Враховуючи викладене, господарський суд, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, -

вирішив:

В позові відмовити.

Повний текст рішення складено

26.09.2016

Головуючий суддя С. В. Бондарєв

Судді І.О. Гарбар

В.А. Пахолюк