КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2016 р. Справа№ 910/10292/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

при секретарі судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представників:

від позивача: Татарченко В.Г. за дов. № б/н від 24.06.2016.

від відповідача: Мацяка С.П. за дов. № 04/33-11 від 02.08.2016.

розглянувши апеляційну скаргу Національного Києво-Печерського історико - культурного заповідника

на рішення господарського суду міста Києва від 28.07.2016

у справі № 910/10292/16 (суддя - Домнічева І.О.)

за позовом Українського державного науково-дослідного та проектного інституту "Укрндіпроектреставрація"

до Національного Києво-Печерського історико - культурного заповідника

про стягнення 264235,24 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду міста Києва від 28.07.2016 року у справі № 910/10292/16 позов Українського державного науково-дослідного та проектного інституту "Укрндіпроектреставрація" до Національного Києво-Печерського історико - культурного заповідника про стягнення 264235,24 грн. задоволено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Національний Києво-Печерського історико - культурний заповідник звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва по справі № 910/10292/16 від 28.07.2016 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом позовні вимоги задоволено через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена.

Також апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставині, що має значення для правильного вирішення справи, щодо відсутності коштів у відповідача на оплату виконаних робіт, як підстави такої несплати, що узгоджується з умовами Договору 39/13. Отже, відсутність фінансування з сторони держави в особі Міністерства культури України спричинило припинення оплати за договорами, що укладені між Позивачем та Відповідачем та, як наслідок, призупинення дії Договору.

Апелянт, також посилається на те, що сума стягнення у розмірі 264 235,24 грн. жодним чином не узгоджується із актами звірки розрахунків за Договором. Згідно зазначених актів звірки сума заборгованості складає10 650,00 грн. та 123 916,00 грн., відповідно. Тому, позивачем не надано жодного доказу на обґрунтування суми стягнення у розмірі 264 235,24 грн., а суд першої інстанції не звернув уваги на наявність у справі актів звірки на суму 10 650,00 грн., та 123 916,00 грн.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями від 02.09.2016, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Гончаров С.А., судді - Скрипка І.М., Власов Ю.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2016 колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 28.09.2016.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 27.09.2016 року у зв'язку з перебуванням у відряджені судді Власова Ю.Л., сформовано для розгляду зазначеної апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючий суддя: Гончаров С.А., судді Скрипка І.М., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2016 прийнято апеляційну скаргу Національного Києво-Печерського історико - культурного заповідника на рішення господарського суду міста Києва від 28.07.2016 у справі № 910/10292/16 до провадження у визначено складі суду та призначено до розгляду на 28.09.2016.

В судовому засіданні 28.09.2016 представник апелянта підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив задовольнити її, а рішення Господарського суду міста Києва № 910/10292/16 від 28.07.2016 скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 28.09.2016 представник позивача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з урахуванням відзиву поданого під час апеляційного провадження, просив рішення Господарського суду міста Києва № 910/10292/16 від 28.072016 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишене без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між Позивачем та Відповідачем 07.05.2013 було укладено договір №39/13 на коригування науково-проектної документації (далі - Договір №1).

Згідно з п.1.1 договору №1 Позивач зобов'язався виконати коригування науково- проектної документації з перерахунком кошторисів проекту: "Реставрація та пристосування пам'ятки архітектури національного значення "Дзвіниця Успенського собору (корпус №81), охоронний №4/2 по вул. Лаврська, 9 у м. Києві", а Відповідач відповідно до умов п.п. 2.2.-2.4. договору №1 - прийняти і оплатити вартість виконаних робіт.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору №1 Позивач передав Відповідачу розроблену документацію за накладними №б/н від 07.05.2013 та № 1 від 17.07.2013 за Договором №1. В підтвердження виконання робіт Позивачем та Відповідачем підписано акт здачі-приймання виконаних робіт від 10.12.2013 №100/АВ на загальну суму 123 916,00 грн. На погодження переліку та вартості робіт за зазначеним актом здачі-приймання виконаних робіт Сторонами підписано зведений кошторис №1 до акту здачі-приймання виконаних робіт від 10.12.2013 №100/АВ.

Отже, заборгованість Відповідача по Договору №1 становить 123 916 грн. 00коп.

Для виконання Договору №1, між Позивачем та Відповідачем 30.09.2013 було укладено договір №39/13Авт. - на виконання авторського нагляду за проведенням реставраційних робіт (надалі за текстом - Договір №2).

У відповідності до п. 1.1. Договору №2 Позивач зобов'язався виконати авторський нагляд за проведенням робіт з "Реставрації та пристосування пам'ятки архітектури національного значення "Дзвіниця Успенського собору (корпус №81), охоронний №4/2 по вул. І. Мазепи, 21 Лаврська, 9) у м. Києві", а Відповідач - згідно п.п. 3.1.- 3.2. Договору №2 прийняти і оплатити вартість виконаних робіт.

Між Позивачем та Відповідачем в підтвердження виконання робіт по Договору №2 -підписано акт здачі-приймання виконаних робіт від 09.12.2013 -№90/АВ на загальну суму 10 650,00 грн. На погодження переліку та вартості робіт за зазначеним актом здачі-приймання виконаних робіт Сторонами - підписано виконавчий кошторис до акту здачі-приймання виконаних робіт від 09.12.2013 №90/АВ. Матеріали справи не містять претензії або зауваження відповідача щодо підписання вказаних актів.

Отже, заборгованість Відповідача по Договору №2 становить 10 650,00 грн.

Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав та не сплатив Позивачу борг за виконану та прийняту за актами здачі-приймання виконаних робіт роботу за Договором №1 та Договором №2 у загальній сумі 134 566,00 грн.

Укладений між сторонами договір №39/13 на коригування науково-проектної документації від 07.05.13р. є договором підряду і до нього слід застосовувати положення параграфу 1 глави 61 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та у встановлений строк.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем позивачу суми 134 566,00 грн., вказана заборгованість Відповідача підтверджується актами звіряння взаєморозрахунків станом на загальну суму 134 566,00 грн.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, за порушення зобов'язань за Договором має сплатити 119 680,99 грн. інфляційних, 9 988,25 грн. 3% річних.

Щодо посилань відповідача на те, що при формуванні проекту Закону України "Про державний бюджет України на 2015" Мінкультури за бюджетною програмою "Збереження історико-культурної та архітектурної спадщини в національних та державних заповідниках, здійснення заходів з охорони культурної спадщини, паспортизація, інвентаризація та реставрація пам'яток архітектури, культури та світової спадщини ЮНЕСКО" капітальні видатки заповідника не передбачені. Відсутність коштів з боку держави в особі Міністерства культури України спричинило припинення оплат за договорами, суд першої інстанції дійшов вірного висновку.

Як передбачено ст. 511 Цивільного кодексу України зобов'язання не може створювати обов'язку для третьої особи.

Частиною 2 статті 528 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок боржник повинен виконати сам.

Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України вставнолено, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що посилання на відсутність коштів у державному бюджеті, суперечить приписам ст. 617 Цивільного кодексу України, виходячи зі змісту якої випадкові обставини недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника чи відсутність у боржника необхідних коштів не звільняють боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

У відповідності до ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу юридична особа, самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 Цивільного кодексу України та статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має викопуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Беручи до уваги вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність бюджетних коштів у державному бюджеті не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Щодо посилань апелянта на те, що сума стягнення у розмірі 264 235,24 грн. жодним чином не узгоджується із актами звірки розрахунків за Договором, та те, що згідно зазначених актів звірки сума заборгованості складає10 650,00 грн. та 123 916,00 грн., відповідно, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Вказані посилання апелянта є необґрунтованими, оскільки стягувана сума у 264 235,24 грн., включає як основний борг, так і нарахування втрат від інфляції та 3% річних. В актах звірки взаєморозрахунків лише заборгованість згідно з даними бухгалтерського обліку (основний борг без нарахування за прострочення), а саме по двом договорам наявні два акти на 10 650,00 грн. та 123 916,00 грн., що у сумі становить 134 566,00 грн. основного боргу та 119 680,99 грн. інфляційних втрат та 9 988,25 грн. 3% річних.

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 134 566,00 грн. заборгованості, 119 680,99 грн. інфляційних, 9 988,25 грн. 3% річних, є обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно частини 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що доводи Національного Києво-Печерського історико - культурного заповідника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2016 у справі № 910/10292/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного Києво-Печерського історико - культурного заповідника на рішення господарського суду міста Києва від 28.07.2016 у справі № 910/10292/16 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2016 у справі № 910/10292/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/10292/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді Ю.Б. Михальська

І.М. Скрипка