КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2016 р. Справа№ 910/14043/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Станіка С.Р.

Тищенко А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Орловська В.А. - дов. №130/КАМ/Ю від 26.06.2016р.

від відповідача-1: Дураченко Г.В. - дов. №29/03-16 від 29.03.2016р.

від відповідача-2: Лисенко Д.В. - дов. №1720 від 27.05.2016р.

третя особа: не з'явився

від третьої особи: не з'явились

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ІнтерПром" та Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2016р.

у справі № 910/14043/15 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс"

до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно- страхова компанія" (відповідач-1)

Товариства з обмеженою відповідальністю "ІнтерПром" (відповідач-2)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_5

про стягнення 77 025, 05 грн.

В судовому засіданні 13.09.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ІнтерПром" 48 538,20 грн.

Позовні вимоги у даній справі обґрунтовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 26.06.2014р. на а/д Київ-Харків за участю автомобіля НОМЕР_1, та автомобіля НОМЕР_2, з напівпричепом Schmitz, д.н. НОМЕР_1, позивачу було завдано матеріальну шкоду у розмірі 79 874,64 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_1, водієм якого скоєно ДТП, застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія", позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідача-1 в межах ліміту відповідальності (50 000,00 грн.) з вирахуванням суми франшизи за полісом (500,00 грн.). При цьому, оскільки частина суми страхового відшкодування (у розмірі 30 736,44 грн.) була виплачена відповідачем-1 в добровільному порядку, позивач просить стягнути з нього 18 763,56 грн.

Обов'язок з відшкодування решти суми завданої шкоди - у розмірі 30374,64 грн., за твердженням позивача, покладається на відповідача-2 на підставі ч. 1 ст. 1172, ст.1194 Цивільного кодексу України.

З урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду, позивач просив стягнути з відповідача-1 18 763, 56 грн. страхового відшкодування, а з відповідача-2 стягнути 58 261, 49 грн. за результатами висновку судової авто товарознавчої експертизи від 18.01.2016р.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.04.2016р. у справі №910/14043/15 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" суму страхового відшкодування у розмірі 18 763, 56 грн., судовий збір у розмірі 445, 06 грн. та витрати на проведення експертизи у розмірі 841, 88 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Пром" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" грошову суму у розмірі 58 261, 49 грн., судовий збір у розмірі 1 381, 94 грн. та витрати на проведення експертизи у розмірі 2 614, 12 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач-2 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вважає, що сума страхового відшкодування була узгоджена страховиком і потерпілим, позивачем після отриманого страхового відшкодування не було здійснено ремонт транспортних засобів та не надано жодних документів, що підтверджують реальну вартість цього ремонту та які підтверджують факт недостатності отриманих коштів для проведення цього ремонту на дату отримання страхового відшкодування. Судову експертизу вважає необ'єктивною, проведеною з численними грубими порушеннями норм законодавства.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІнтерПром" 12.05.2016р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Яковлєв М.Л., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2016р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду.

Також не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач-1 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення в частині задоволення вимог до ПрАТ "УПСК" скасувати, в решті рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована порушення судом норм матеріального права, судом не враховано характер спірних правовідносин, те що відповідач-1 не є завдавачем шкоди та несе майнову відповідальність перед позивачем лише в межах Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Апелянт вважає, що судом не враховано, що матеріали справи не містять доказів реальних (фактичних) затрат позивача щодо відновлення пошкодженого майна.

Згідно пп. 2.3.44. п. 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" у справі №910/14043/15 після визначення головуючого судді (судді-доповідача) у судовій справі №910/14043/15, передано раніше визначеному автоматизованою системою складу суду: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2016р. колегією суддів у зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу відповідача-1 до провадження, об'єднано в одне апеляційне провадження апеляційну скаргу відповідача-1 з апеляційною скаргою відповідача-2, призначено до розгляду на 29.06.2016р.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції склад колегії суддів змінювався, розгляд справи у відповідності до ст. 77 ГПК України відкладався, останній раз на 13.09.2016р.

Представники відповідачів 1 та 2 в судовому засіданні апеляційної інстанції 13.09.2016р. підтримали вимоги своїх апеляційних скарг, просили їх задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 13.09.2016р. заперечував проти доводів відповідачів, викладених в їх апеляційних скаргах, просив їх відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Третя особа та її представник в судове засідання апеляційної інстанції 13.09.2016р., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, не з'явились, причини їх неявки суду не відомі, їх явка в судове засідання обов'язковою не визнавалась, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26.06.2014р. о 01 год. 40 хв. на 353 км а/д Київ-Харків сталася ДТП, а саме: водій ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_1, не дотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, з напівпричепом Schmitz, д.н. НОМЕР_1, у зв'язку з чим транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_5 п. 13.1 ПДР України, що підтверджується постановою Київського районного суду м.Полтави від 28.07.2014р. у справі №552/4341/14-п, відповідно до якої ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1,2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем НОМЕР_1, встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля НОМЕР_1, на момент ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/6804210.

Вказаним договором (поліс №АІ/6804210) передбачено франшизу у розмірі 500,00 грн., та ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб - 50 000,00 грн.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, за змістом наведеної норми закону, страховиком за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що відповідачем-2 вказана вище ДТП була визнана страховим випадком та сплачено страхове відшкодування у загальній сумі 30 736, 44 грн. (28 599,97 грн. за пошкоджений напівпричеп Schmitz, д.н. НОМЕР_1, та 2 136,47 грн. за пошкоджений автомобіль НОМЕР_2).

За твердженням позивача, на момент розгляду справи відповідачем-1 йому не відшкодовано шкоду у розмірі 18 763,56 грн., а відповідачем-2 - у розмірі 58 261,49 грн.

Оскільки в рамках даної справи між сторонами існує спір стосовно вартості відновлювального ремонту пошкоджених транспортних засобів (в тому числі з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) та фактичного розміру завданої в результаті ДТП шкоди, а також враховуючи наявність в матеріалах справи складених різними суб'єктами оціночної діяльності звітів з суттєво відмінними висновками щодо вартості відновлювального ремонту транспортних засобів, місцевим господарським судом було призначено експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Відповідно до висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №13150/15-54, складеного 18.01.2016р. за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, розмір відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_2, внаслідок його пошкодження при ДТП, яка мала місце 26.06.2014р., складає 10 618,57 грн. на дату ДТП 26.06.2014р., а вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу напівпричепа Schmitz, д.н. НОМЕР_1, складає 97 142,92 грн. на дату ДТП 26.06.2014р.

Доводи апеляційних скарг, згідно яких відповідачі вважають результати судової експертизи необ'єктивними, а саму експертизу такою, що проведена з порушенням норм законодавства, спростовуються наступним.

Як вбачається зі змісту висновку експерта №13150/15-54 від 18.01.2016р., розмір величин, про визначення яких ставилося питання в ухвалі про призначення експертизи, визначено саме на момент настання страхового випадку. При цьому, в ході дослідження експертом дійсно була застосована вартість деталей та ремонтних робіт, визначена у гривнях, станом на момент проведення дослідження. Проте, в подальшому, з урахуванням дійсних на момент дослідження та на момент ДТП курсів гривні до дол.США, вартість деталей та робіт визначалась у гривнях України на момент ДТП.

В судовому засіданні місцевого господарського суду експерт пояснював, що деталі, необхідні для відновлення пошкоджених транспортних засобів, є товарами іноземного виробництва, а тому вартість таких деталей фактично визначається в іноземній валюті та залежить від курсу гривні до іноземних валют, діючого на момент їх постачання. За інформацією про вартість деталей експерт звертався до офіційних дилерів виробників відповідних транспортних засобів.

Крім того, експерт вказав про неможливість визначення вартості відновлювального ремонту транспортних засобів за допомогою програми підрахунку AUDATEX, оскільки програмою обмежено можливість визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу певним періодом, який перевищує період, що минув з моменту настання ДТП.

Крім зазначення в акті огляду транспортного засобу ДАФ, д.н. НОМЕР_2, даних про те, що автомобіль має сліди відновлювального ремонту кришки капоту та накладки крила переднього лівого, бампера переднього, складеного 03.04.2015р., майже через 10 місяців після ДТП, що сталась 26.06.2014р., матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що вказані можливі пошкодження та відновлювальні роботи були до моменту ДТП, а тому підстав для застосування коефіцієнту фізичного зносу більше ніж «0» у жодного із фахівців при складанні Звітів, так і судового експерта не було.

Жодних суттєвих порушень експертом Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, які б могли вплинути на правильність висновків експерта при проведенні експертизи, судом не вбачається.

Дослідивши зміст висновку експерта №13150/15-54 та обставини справи, колегія суддів не вбачає підстав для відхилення даного висновку, а тому він є допустимим доказом вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_2, з напівпричепом Schmitz, д.н. НОМЕР_1, в результаті ДТП, що сталася 26.06.2014, а також визначення фактичного розміру завданої в результаті ДТП шкоди.

Отже, враховуючи визначені полісом №АІ/6804210 розміри лімітів відповідальності та франшизи, а також розмір відновлювального ремонту пошкоджених транспортних засобів з урахування коефіцієнту фізичного зносу, відповідач-1 зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 49500,00 грн (ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну третіх осіб мінус 500,00 грн франшизи за полісом).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем-1 зобов'язання з відшкодування позивачу витрат у розмірі 49 500,00 грн виконано частково - на суму 30 736,44 грн. Решта суми страхового відшкодування (у розмірі 18763,56 грн) сплачена відповідачем-1 не була.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежна страхова компанія" суми страхового відшкодування у розмірі 18763,56 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Посилання відповідача-1 на узгодження з позивачем суми страхового відшкодування та її виплату, а тому відсутність підстав для додаткової виплати згідно висновку експерта колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки в даному випадку мова йде не про обрання позивачем експерта для визначення розміру шкоди згідно ст.34.3 ст.34 Закону України №1961-1У, а позивач не згоден з проведеною страховою компанією оцінкою, а тому має законне право на визначення розміру завданих збитків як іншим фахівцем з оцінювання шкоди, так і в результаті проведення судової експертизи.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача-2 суми коштів у розмірі 58 261,49 грн., то колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

У відповідності до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У відповідності до висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №13150/15-54 від 18.01.2016р. вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу , тобто матеріального збитку, завданого Товариству з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" внаслідок пошкодження автомобіля НОМЕР_2, та напівпричепу Schmitz, д.н. НОМЕР_1, при ДТП, що сталася 26.06.2014р., складає 107 761, 49 грн.

Враховуючи, що на час ДТП ОСОБА_5 був працівником Товариства з обмеженою відповідальністю "ІнтерПром" та знаходився при виконанні своїх службових обов'язків (що відповідачем-2 не заперечується), то в силу ст.ст.1172, 1194 Цивільного кодексу України відповідач-2 зобов'язаний відшкодувати позивачу (як потерпілому) різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Матеріалами справи підтверджується, що пошкоджені транспортні засоби не відновлені, а тому фактичний розмір шкоди у вигляді вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, завданий позивачу внаслідок пошкодження автомобіля DAF та напівпричепу Schmitz, становить 107 761, 49 грн., обов'язок відшкодування 49 500,00 грн. покладається на відповідача-1 як страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/6804210, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача-2 58 261,49 грн. різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Інших доводів, які б спростували законність і обґрунтованість ухваленого місцевим господарським судом рішення, апеляційні скарги не містять.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ІнтерПром" та Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2016р. у справі № 910/14043/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2016р. у справі №910/14043/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/14043/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.Р. Станік

А.І. Тищенко