ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

27.09.2016 р. Справа № 914/1677/16

Господарський суд Львівської області у складі

Суддя Фартушок Т.Б. при секретарі Полюхович Х.М.

за заявою: Приватного акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод», Львівська область, м.Львів, від 20.09.2016 року вх. №4488/16

про: відстрочку виконання рішення від 30.08.2016 року

у справі №914/1677/16 за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькспецсталь», Дніпропетровська область, м.Дніпро,

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод», Львівська область, м.Львів,

про стягнення боргу

ціна позову: 161386,26 грн.

Представники:

Позивача: не з'явився;

Відповідача (Боржника, Заявника): ОСОБА_1 представник (довіреність від 18.12.2015р. №3528)

ВСТАНОВИВ:

20.09.2016р. Приватним акціонерним товариством «Львівський локомотиворемонтний завод» подано до Господарського суду Львівської області заяву вх.№4488/16 про відстрочку виконання рішення Господарського суду Львівської області від 30.08.2016р. у справі №914/1677/16 про стягнення з ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» на користь ТзОВ «Донецькспецсталь» 156960грн. основного боргу, 4426,26грн. пені та 2420,79грн. судового збору.

Ухвалою Господарського суду Львівської області по даній справі від 21.09.2016р. прийнято заяву до провадження та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 11год. 15хв. 27.09.2016р.

Представнику Боржника оголошено права і обовязки, визначені ст.ст.20, 22, 28, 38, 121 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, в ухвалі Господарського суду Львівської області по даній справі, яка скерована Сторонам (підтвердженням чого є дані реєстрів вихідної кореспонденції Господарського суду Львівської області) зазначено, що права та обовязки сторін визначені ст.ст.20, 22, 28, 38, 59, 121 Господарського процесуального кодексу України. Заяв про відвід судді не надходило.

Представник Позивача (Стягувача) в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, вимог ухвали суду від 21.09.2016 року не виконав, про причини невиконання суд не повідомив.

Представник Заявника (Відповідача, Боржника) в судове засідання з'явився, вимог ухвали Господарського суду Львівської області від 21.09.2016 року належним чином не виконав, подану заяву підтримав повністю, просить суд відстрочити виконання рішення у справі до квітня 2017 року.

Розглянувши і дослідивши матеріали поданої заяви та справи в їх сукупності, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника Боржника, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 30.08.2016р. у справі №914/1677/16 позов ТзОВ «Донецькспецсталь» задоволено повністю, вирішено стягнути з ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» на користь ТзОВ «Донецькспецсталь» 156960,00 грн. суми основного боргу, 4426,26 грн. пені та 2420,79 грн. судового збору.

Рішення господарського суду Львівської області від 30.08.2016р. у справі №914/1677/16 не оскаржувалось, набрало законної сили в порядку ст.85 ГПК України 13.09.2016р., та, у відповідності до ч.5 ст.124 Конституції України і ч.1 ст.115 ГПК України, є обовязковим до виконання на всій території України.

19.09.2016 року на виконання пункту 2 резолютивної частини Рішення видано Наказ №045184.

Заява Заявника про відстрочку виконання Рішення суду обґрунтована важким матеріальним становищем підприємства Боржника, наявною великою дебіторською заборгованістю, а також кредиторською заборгованістю перед бюджетом зі сплати податку на додану вартість.

Так, Боржник у поданій заяві зазначає про те, що ТзОВ «Львівський локомотиворемонтний завод» є правонаступником ДП «Львівський локомотиворемонтний завод», є провідним підприємством регіону, великим платником податків і на ньому працює 1285 чоловік, що підтверджується долученими до матеріалів справи Листом від 01.09.2016 року вих. №51/9-ф Про фінансовий стан підприємства та Довідкою від 01.09.2016 року вих. №2118.

Окрім того, Боржник зазначає, що станом на час звернення до суду із заявою про відстрочку виконання рішення на підприємстві наявна дебіторська заборгованість в розмірі 5646000,00 грн., яка виникла внаслідок порушення порядку і строку здійснення платежів контрагентами Заявника за договорами державними підприємствами «Укрзалізниці», що підтверджується долученою до матеріалів справи Довідкою від 01.09.2016 року вих. №51-ф Про стан дебіторської заборгованості станом на 01.09.2016 року.

Також, як на підставу своїх доводів щодо відстрочки виконання рішення, Боржник посилається на те, що на період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. на підприємстві встановлено неповний робочий тиждень з додатковим вихідним днем (пятницею) для всіх працівників Товариства, а також відсутність коштів на зарплатних рахунках Боржника і наявність заборгованості із виплати заробітної плати за серпень 2016р. на суму 5000000грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи виписками по банківських рахунках Боржника в ПАТ «КредоБанк» та АТ «УкрЕксімБанк» від 01.09.2016 року б/н.

Крім того Боржник зазначає про відсутність коштів для виплати податкового зобов'язання із сплати податку на додану вартість в розмірі 3000000,00 грн. та загальною збитковістю діяльності Товариства за дев'ять місяців 2016 року на суму 23000000,00 грн., що підтверджується долученим до матеріалів справи Звітом про фінансові результати за перше півріччя 2016 року.

Також Боржник зазначив, що на даний час підприємство віднесено до сфери управління Укрзалізниці і очікуються фінансові надходження та модернізація.

Згідно з ч.1 ст.121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання відстрочки або розстрочки виконання рішення, зміни способу та порядку виконання рішення, ухвали, постанови у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до 121 ГПК України, господарський суд має право надати відстрочку або розстрочку виконання рішення у виняткових випадках та при наявності обставини, що ускладнює виконання рішення або робить його неможливим.

Суд зазначає, і аналогічна позиція стосовно розстрочення виконання рішення суду викладена у п.7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.01.2012 року №9, що господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання. Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час від набрання рішенням законної сили до його фактичного повного виконання. Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому, слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки виконання рішення.

Проте, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сімї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (пункт 7.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України»).

Окрім того, судом взято до уваги практику Європейського суду з прав людини, яким, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року зазначено, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005р. у справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені в параграф 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд наголошує, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі «Філіс проти Греції» (Philis v. Greece) (N 1) від 27 серпня 1991 року, серія А, №209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію ( 995_690 ) (див. mutatis mutandis, рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія А, N 18, с. 16 - 18, п. 34 - 36). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (пункт 40).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 15.03.2011р. № 3135-VI, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Також, із викладених Боржником у заяві (від 20.09.2016р. вх. №4488/16) про відстрочку виконання рішення та поданих в підтвердження вказаних доводів доказів вбачається, що Заявник (Боржник) не має можливості одним платежем сплатити наявну у нього заборгованість перед Стягувачем і не ухиляється від її сплати.

Враховуючи вищенаведене, в тому числі наявність обставин, які ускладнюють виконання рішення, беручи до уваги матеріальні інтереси Сторін, фінансовий стан Сторін, враховуючи ступінь вини Боржника, враховуючи наявність у нього значної дебіторської заборгованості за договорами, значного податкового зобов'язання зі сплати податку на додану вартість, пояснення представника Боржника, беручи до уваги наслідки, настання яких передбачається у випадку відхилення заяви про відстрочку виконання рішення, враховуючи також доводи Заявника (Боржника) щодо можливості виконання рішення суду з наданням відстрочки такого, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про відстрочку виконання рішення суду від 30.08.2016р. у справі №914/1677/16 частково, до 01.01.2017 року.

Враховуючи вищенаведене, керуючись нормами ст.ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Приватного акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод» від 20.09.2016 року вх. №4488/16 про відстрочку виконання рішення Господарського суду Львівської області від 30.08.2016р. у справі №914/1677/16 задоволити частково.

2. Відстрочити виконання рішення Господарського суду Львівської області від 30.08.2016р. у справі №914/1677/16 про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Львівський локомотиворемонтний завод» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецькспецсталь» 156960,00 грн. суми основного боргу, 4426,26 грн. пені та 2420,79 грн. судового збору до 01.01.2016 року.

3. У задоволенні решти вимог відмовити.

4. Дана ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Суддя Фартушок Т. Б.