ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2016р. Справа№ 914/2101/16

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Трускавецького В.П.,

при секретарі судового засідання Краєвському І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства «Український регіональний спеціалізований науково-реставраційний інститут «Укрзахідпроектреставрація», м. Львів,
до відповідача:Управління капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації, м. Львів,
про: стягнення 607.068,41 грн.
Представники:
позивача:не зявився,
відповідача:не зявився.

Присутнім представникам учасників судового процесу права і обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), розяснено. Заяв про відвід суду не поступало. Клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу учасниками судового процесу заявлено не було.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Державного підприємства «Український регіональний спеціалізований науково-реставраційний інститут «Укрзахідпроектреставрація» до Управління капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації про стягнення 607.068,41 грн. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.08.2016 р., порушено провадження у справі, позовну заяву прийнято та призначено до розгляду на 25.08.2016 р. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.08.2016 р. розгляд справи відкладено на 28.09.2016 р.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач у порушення умов Договору №60 на виконання проектних робіт по обєкту: «Ремонтно-реставраційні роботи памятки архітектури національного значення 1607 р. (ох. №350) ОСОБА_1 зачаття Монастиря с. с. Кларисок («Музей Пінзеля») м. Львів вул. Личаківська, 2. Характер робіт - реставрація» від 08.08.2013 р. не оплатив вартості виконаних робіт, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у сумі 209.729,60 грн. Крім того, за неналежне виконання грошових зобовязань позивачем нараховано відповідачу 186.926,41 грн. інфляційних втрат, 16.083,00 грн. три проценти річних та 194.329,71 грн. пені.

29 серпня 2016 року до суду за вх.№34607/16 від представника позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суд від 12.08.2016 р.

В судове засідання представник позивача не зявився, причин неприбуття не повідомив, хоч був належно повідомлений про час, місце та дату розгляду справи, що підтверджується повідомленням про відкладення розгляду справи, на якому власноручно розписався представник позивача.

В судове засідання представник відповідача повторно не зявився, причин неприбуття не повідомив, хоч був належно повідомлений про час, місце та дату розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, проти позову не заперечив, вимог попередніх ухвал суду не виконав.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Строки, що встановлюються судом (наприклад, строк для усунення недоліків позовної заяви чи апеляційної скарги), повинні відповідати принципу розумності. Визначаючи (на власний розсуд) тривалість строку розгляду справи, суд враховує принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Таким чином, з метою дотримання балансу прав та інтересів сторін у справі, дотримання розумності строку розгляду справи та за умови достатності наявних у справі матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, суд здійснює розгляд справи за відсутності представника відповідача.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (підпункт 3.9.2 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 р. № 18 (із змінами та доповненнями).

Враховуючи те, що позивачем надано достатньо матеріалів для розгляду справи по суті, відповідач відзив на позов не подав, проти позову не заперечив, не забезпечив явку свого повноважного представника в судове засідання, не скористався наданим йому правом на участь у судовому процесі, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи, відповідно до ст. 75 ГПК України, у відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

08 серпня 2013 року між сторонами у справі був укладений Договір №60 на виконання проектних робіт по обєкту: «Ремонтно-реставраційні роботи памятки архітектури національного значення 1607 р. (ох. №350) ОСОБА_1 зачаття Монастиря с. с. Кларисок («Музей Пінзеля») м. Львів вул. Личаківська, 2. Характер робіт - реставрація» (надалі Договір).

За умовами пункту 1.1. Договору Виконавець (позивач у справі) зобовязується власними силами і засобами, в обумовлений термін у відповідності до замовлення, будівельних норм та правил виконати проектні роботи по обєкту: «Ремонтно-реставраційні роботи памятки архітектури національного значення 1607 р. (ох. №350) ОСОБА_1 зачаття Монастиря с. с. Кларисок («Музей Пінзеля») м. Львів вул. Личаківська, 2. Характер робіт - реставрація».

Згідно з пунктом 2.1. Договору за виготовлення проектно-кошторисної документації «Замовник» (відповідач у справі) зобовязується оплатити її вартість в загальній сумі 299.613,60 грн. ( в тому числі ПДВ 20% 49.935,60 грн.).

Відповідно до пункту 2.4. Договору оплата за виконані роботи проводиться згідно акту здачі-приймання виконаних робіт протягом 10 календарних днів з моменту підписання при наявності коштів бюджетного призначення на розрахунковому рахунку Замовника.

Пунктом 2.5. Договору передбачено, що підписання акту здачі-приймання готовності виконаних робіт представником Замовника є підтвердженням відсутності претензій з його боку.

На виконання умов Договору позивач виготовив проектно-кошторисну документацію, яка відповідає умовам договору та оформлена в належному порядку, про що зазначено в Акті здачі-приймання науково-технічної продукції до договору №60 від 08.08.2013 р. складеного 09.12.2013 р. та підписано сторонами і засвідчено печатками підприємств. Також даним Актом сторони вказали, що ціна етапу, що здається 209.729,60 грн. ( в тому числі ПДВ « 20% - 34.954,93 грн.).

Відповідач зазначену в Акті здачі-приймання науково-технічної продукції виготовлену проектно-коштористну документацію прийняв, однак обовязку з оплати не виконав.

Відповідач листом №739/1-1 від 21.12.2015 р. повідомив позивача, що у Головному управлінні державної казначейської служби України у Львівській області зареєстрована кредиторська заборгованість в сумі 209.729,60 грн. перед інститутом ДП «Укрзахідпроектреставраіця» за виконані роботи по обєкту: Ремонтно-реставраційні роботи памятки архітектури національного значення 1607 р. (ох. №350) ОСОБА_1 зачаття Монастиря с.с.Кларисок («Музей Пінзеля») м. Львів. крім того повідомив, що вказана заборгованість є заборгованістю державного бюджету, та не може бути погашена за рахунок власних надходжень управління.

13 квітня 2016 року відповідач у справі надіслав позивачу ОСОБА_2 №1 за даними бухгалтерського обліку Управління капітального будівництва на 01.04.2016 р. по обєкту: «Ремонтно-реставраційні роботи памятки архітектури національного значення 1607 р. ОСОБА_1 зачаття Монастиря сестер Кларисок («Музей Пінзеля») м. Львів, вул.. Личаківська, 2» в якій вказано, що кредиторська заборгованість за проектні роботи складає 209.729,60 грн.

Вказана заборгованість відповідача перед позивачем підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків від 18.08.2016 р.

Відтак, позивач не отримавши оплати за виконані роботи за Договором, звернувся до суду з вимогою про стягнення 209.729,60 грн. основної заборгованості. Крім того, за неналежне виконання грошових зобовязань позивач нараховав відповідачу 186.926,41 грн. інфляційних втрат, 16.083,00 грн. три проценти річних та 194.329,71 грн. пені.

Відповідач в судові засідання не зявлявся, відзив на позовну заяву не подав, проти позову не заперечив, інших письмових пояснень до суду не надав.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Між сторонами у справі виникли зобовязання з приводу виконання робіт на підставі Договору підряду в силу пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин першої та другої статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з частиною першою статті 887 Цивільного кодексу України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення передбачено частиною першою пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України: субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 889 Цивільного кодексу України Замовник зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи та не спростовано відповідачем, позивачем частково виконано роботи на суму 209.729,60 грн. за умовами Договору, відповідачем їх прийнято, що підтверджується Актом здачі-приймання від 09.12.2013 р., проте свого обовязку з оплати відповідачем не виконано.

Пунктом 5.3. Договору встановлено, що при невиконанні умов Договору з технічних чи фінансових причин Замовник сплачує Виконавцю вартість фактично виконаних робіт. У разі не оплати робіт Замовником, Виконавець має право стягувати в примусовому порядку через Господарський суд суму боргу.

В силу статті 610, частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже судом встановлено, що позивачем частково виконано зобовязання за умовами Договору. Кореспондуючий обов'язок з оплати виконаних робіт Замовник не виконав у повному обсязі. Таким чином, вимоги позивача про стягнення 209.729,60 грн. боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Враховуючи викладене, відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 № 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 р.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Реченням 3 пункту 5.3. Договору встановлено, що за прострочення платежу Замовник сплачує пеню у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення у відповідності до Закону №543/96-ВР від 22.11.1996 р. та відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України, а також інфляційні нарахування та 3 проценти річних за користування чужими коштами у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Суд перевіривши розрахунок трьох процентів річних (з урахуванням положень пункту 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України у постанові «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 р. №14), дійшов висновку, що такий є арифметично вірними, відповідає вимогам чинного законодавства та не суперечать положенням договору, а отже позовні вимоги в частині стягнення 16.083,00 грн. трьох відсотків річних підлягають до задоволення.

В частині стягнення інфляційних втрат, судом здійснено перерахунок заявленої до стягнення суми. Відповідно п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» де зазначено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За таких обставин вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат в розмірі 186.926,41 грн. є обґрунтованими частково, та підлягають до стягнення в сумі 183.769,43 грн.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
01.01.2014 - 31.07..001.876183769.43393498.43

Відповідно до вимог статті 611 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Частинами першою і третьою статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Реченням 3 пункту 5.3. Договору встановлено, що за прострочення платежу Замовник сплачує пеню у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення у відповідності до Закону №543/96-ВР від 22.11.1996 р. та відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення пені є обґрунтованими в сумі 15.979,63 грн. В іншій частині 178.350,08 грн. суд відмовляє у задоволенні цих позовних вимог, оскільки при здійсненні перерахунку заявленої суми пені, судом виявлено помилкову позицію позивача при здійснення власного розрахунку, адже позивачем неврахувано ч. 6 ст. 232 ГК України.

Розрахунок суми пені

Розмір договірної пені - подвійна облікова ставка НБУ

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
209729.0020.12.2013 - 14.04.20141166.5000 %0.036 %*8664.97
209729.0015.04.2014 - 20.06.2014679.5000 %0.052 %*7314.66

Відповідно до статей 32, 33, 38 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 43 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, відтак вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Управління капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації (адреса: вулиця Чайковського, будинок 17, місто Львів, Львівська область, 79000; ідентифікаційний код 23948842) на користь Державного підприємства «Український регіональний спеціалізований науково-реставраційний інститут «Укрзахідпроектреставрація» (адреса: площа Соборна, будинок 3а, місто Львів, Львівська область, 79008; ідентифікаційний код 13823105) 209.729,60 грн. боргу, 16.083,00 грн. трьох процентів річних, 183.769.43 грн. інфляційних втрат, 15.979,63 грн. пені та 6.383,68 відшкодування витрат на оплату судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03 жовтня 2016 р.

Суддя Трускавецький В.П.