КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2016 р. Справа№ 910/6434/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Кропивної Л.В.

Смірнової Л.Г.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

за участю представників сторін: від позивача - не з'явився;

від відповідача - Жигальська Ю.Ю.представник за довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" на рішення господарського суду міста Києва від 03.06.2016 року у справі № 910/6434/16 (суддя - Демидов В.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"

про стягнення 6 340,74 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2016 року у справі № 910/6434/16 позов Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31, код 31650052) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 97-А, код 13490997) страхове відшкодування у розмірі 6 340 (шість тисяч триста сорок) грн. 74 коп. та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. - судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2016 року у справі № 910/6434/16 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2016 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" на рішення господарського суду міста Києва від 03.06.2016 року по справі № 910/6434/16 прийнято до провадження.

Розпорядженням №09-52/4890/16 від 20.09.2016 року призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв'язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу суддів від 20.09.2016 року, в зв'язку з перебуванням судді Пашкіної С.А., який не є головуючим суддею, у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя Чорна Л.В. судді:Кропивна Л.В., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2016 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Представник Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримує, просить апеляційний господарський суд рішення господарського суду міста Києва від 03.06.2016 року скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Від Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника, крім того позивач заперечує проти апеляційної скарги та просить залишити рішення господарськогго суду міста Києва 03.06.2016 року без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

У відповідності до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

28.02.2012 року між Приватним акціонерним товариством "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" та ОСОБА_4 укладено договір страхування транспортного засобу №7472838 (далі за текстом - договір), предметом якого є майнова відповідальність за пошкодження транспортного засобу "Mitsubishi Lancer", д.н.з. НОМЕР_1./а.с.17-21/.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП, та вигодонабувачем є страхувальник.

21.11.2012 року о 18 год. 00 хв. водій ОСОБА_5, керуючи транспортним засобом ЗАЗ 110377-40, д.н.з. НОМЕР_2, на вул. 50-ї Гвардійської Дивізії в Калінінському районі м. Донецька, під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечним, та скоїв ДТП (зіткнення) з автомобілем НОМЕР_3, який не рухався, чим порушив п. 10.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

В результаті ДТП автомобіль НОМЕР_3, було пошкоджено, що підтверджується відомостями №9114264 про дорожньо-транспортну пригоду, сформованими АІПС ДТП./а.с.23/.

Згідно з постановою Калінінського районного суду м. Донецька від 21.12.2012 року у справі №0522/10099/2012, дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушенням водієм ОСОБА_5 п. 10.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, в результаті чого останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

Вина особи ОСОБА_5, який керував автомобілем НОМЕР_4, встановлена постановою Калінінського районного суду м. Донецька від 21.12.2012 у справі №0522/10099/2012./а.с.44/.

У зв'язку з укладенням відповідачем полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АВ/6838983, на відповідача покладений обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу ЗАЗ 110377-40, д.н.з. АН 3869 СТ.

В матеріалах справи міститься заява про пошкодження транспортного засобу від 27.11.2012, відповідно до якої страхувальник повідомив страховика про настання страхового випадку у вигляді ДТП, що сталась 21.11.2012 року, та заява про виплату страхового відшкодування від 10.12.2012 року.

Згідно з висновком автотоварознавчого дослідження № 519/12 від 07.12.2012 року вартість матеріальної шкоди без урахування ВТВ та зносу, по факту завдання пошкоджень автомобілю НОМЕР_3, внаслідок ДТП, складає 12 661,85 грн./26-29/.

При цьому, відповідно до ремонтної калькуляції від 20.12.2012 року (з використанням системи AUDATEX), вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, внаслідок його пошкодження у ДТП, становить 17 067,19 грн./30/.

Відповідно до страхового акту № 7259 від 25.12.2012 та розрахунку суми страхового відшкодування, позивачем узгоджена сума страхового відшкодування на відновлювальний ремонт транспортного засобу "Mitsubishi Lancer", д.н.з. НОМЕР_1, в розмірі 17 067,19 грн.; при цьому виплаті підлягає 15 120,19 грн., а на підставі заяви страхувальника від 27.11.2012 сторони дійшли згоди здійснити взаємозалік зустрічних однорідних вимог, зарахувавши 1 947,00 грн. в частину оплати страхувальником страхової премії за договором страхування.

На виконання умов договору, позивачем відповідно до страхового акту №7259 від 25.12.2012 року, була здійснена виплата страхового відшкодування на рахунок вигодонабувача в розмірі 15120,19 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №4056 від 24.01.2013 року на суму 1 010,00 грн, №4059 від 23.01.2013 року на суму 5 171,39 грн., №4077 від 01.02.2013 року на суму 1 010,00 грн., №4053 від 04.02.2013 року на суму 1 010,00 грн., №4030 від 05.02.2013 року на суму 1 010,00 грн., №4030 від 06.02.2013 року на суму 1 010,00 грн., №4092 від 08.02.2013 року на суму 1 010,00 грн., №4064 від 11.02.2013 року на суму 1 010,00 грн. та № 4042 від 13.02.2013 року на суму 3 030,00 грн./а.с.35-43/.

Факт утримання зі страхового відшкодування суми у розмірі 1 947,00 грн. у рахунок чергової сплати за договором страхування підтверджується страховим актом № 7259 від 25.12.2012 та бухгалтерською довідкою позивача №191-17/1з від 04.04.2016 року./а.с.51/.

Позивач направив на адресу відповідача заяву №927-17/1 від 05.04.2013 року про виплату страхового відшкодування в сумі 17 067,19 грн./а.с.46/.

Відповідач 23.07.2013 року частково виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 9 726,45 грн., що підтверджується копією банківської виписки позивача./а.с.47/.

Сплативши страхове відшкодування на користь страхувальника, позивач відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України отримав право зворотньої вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Враховуючи часткову оплату до стягнення підлягає 6 340,74 грн.

Згідно ч.1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

В процесі розгляду справи позивачем було подано до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності.

Відмовляючи у застосуванні позовної давності суд першої інстанції вказав на переривання позовної давності у зв'язку з частковою оплатою.

Судом першої інстанції встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась 21.11.2012 року. Позивач сплатив суму страхового відшкодування за договором добровільного страхування у січні-лютому 2013 року, що підтверджується матеріалами справи. 23.07.2013 року відповідач сплатив суму страхового відшкодування позивачу у розмірі 9 726,45 грн., чим фактично визнав свій обов'язок сплатити страхове відшкодування та вимоги позивача.

Отже строк позовної давності перервався 23.07.2013 року та з 24.07.2013 року почав свій перебіг заново. Позивач звернувся до суду 05.04.2016 року, що підтверджується відбитком штемпелю на поштовому конверті, тобто трирічний строк позовної давності для звернення з даним позовом з 24.07.2013 не сплив.

Однак Київський апеляційний господарський суд не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.(ст.256 ЦК України).

Відповідно до ст. 257 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно п.4 ст.264 ЦК України час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Від повідно до ч.6 п.4.4.1 Постанови Пленуму Вищого Господарсько Суду України № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи налажати: часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргута/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини, то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших(невизнаних) частин платежу.

Згідно п. 27 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» - При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961- IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування.

Вказана правова позиція знайшла своє вираження та правове закріплення в Узагальненні судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування Верховного суду України, а також рішеннях Верховного суду України ухвалених у подібних правовідносинах, що є обов'язковими для всіх господарських судів України у відповідності до ст. 111-28 ГПК України, а саме в Постанові Верховного суду України у від 25.12.2013 року у справі № 6-112цс та Постанові Судової палати у господарських справах Верховного суду України від 23.09.2015 року.

Таким чином, часткова оплата не є підставою для переривання строку позовної давності.

Моментом, з якого починається обчислення спливу строків позовної давності в даному випадку є дата ДТП, а саме 21.11.2012 року.

Позов подано 05.04.2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Враховуючи наведене, строк позовної давності для звернення до суду сплив відповідно 21.11.2015 року.

Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 03.06.2016 року по справі № 910/6434/16 підлягає скасуванню, з прийняттям нового, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" задовольнити, рішення господарського суду міста Києва від 03.06.2016 року у справі № 910/6434/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

2.Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 97-А, код 13490997) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31, код 31650052) 1 515 (одну тисячу п'ятсот п'ятнадцять) грн. 80 коп. - судового збору за розгляд апеляційної скарги.

3.Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

4.Матеріали справи № 910/6434/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді Л.В. Кропивна

Л.Г. Смірнова