РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2016Справа № 905/1747/16
За позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Харківської філії

до Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Поштамт-Центру поштового зв'язку №1

про стягнення 53 829,51 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Радіонова О.В. (представник за довіреністю № 2028 від 28.12.2015р.);

від відповідача: Мітасьова О.В. (представник за довіреністю №12-82 від 19.05.2016р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Харківської філії (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Поштамт-Центру поштового зв'язку №1 (надалі - відповідач) суми заборгованості за Договором №14-902-613 оренди нерухомого майна товариства від 21.05.2010р. в розмірі 53 829,51 грн., з яких 52 126,26 грн. сума основного боргу та 1 703,25 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та договору, не виконав в повному обсязі взяті на себе зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати вартості послуг з надання в оренду комерційного майна та інших витрат, передбачених умовами договору.

Відповідач подав для долучення до матеріалів справи письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на виникнення обставин непереборної сили, які відповідно до умов договору зумовлюють звільнення сторони від виконання своїх зобов'язань за договором.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 26.05.2016р. порушено провадження у справі №905/1747/16 та призначено її до розгляду.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 17.06.2016р. справу №905/1747/16 було скеровано до Господарського суду міста Києва за територіальною підсудністю.

Листом від 21.06.2016р. позовні матеріали №905/1747/16 було надіслано до Господарського суду міста Києва.

Проведеним 29.06.2016р. автоматизованим розподілом судових справ між суддями в Господарському суді міста Києва, дана справа була розподілена на суддю Морозова С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2016р. справу №905/1747/16 прийнято до провадження суддею Морозов С.М., розгляд справи призначено на 19.07.2016р.

Судове засідання 19.07.2016р. не відбулося у зв'язку з перебуванням судді Морозова С.М. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2016р. у зв'язку з виходом судді Морозова С.М. з відпустки, розгляд справи призначено на 02.08.2016р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2016р. розгляд справи відкладено до 23.08.2016р.

Судове засідання 23.08.2016р. не відбулося у зв'язку з перебуванням судді Морозова С.М. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2016р. у зв'язку з виходом судді Морозова С.М. з відпустки, розгляд справи призначено на 27.09.2016р.

Розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 27 вересня 2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.05.2010р. між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено Договір №14-902-613 оренди нерухомого майна товариства (надалі - Договір) у відповідності з п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар бере у строкове платне користування частину приміщення (майно - за договором), розташоване в м. Донецьк на 1-му поверсі 4-поверхового будинку № 45 по вул. Курчатова, загальною площею 113,23 кв.м. - виробничих приміщень для розміщення відділення зв'язку № 71.

Згідно п. 1.2. Договору вартість майна, яке передається в оренду, визначається шляхом незалежної оцінки і становить 299 268,00 грн. - для виробничих приміщень.

Відповідно до п. 2.1. Договору передача орендареві майна в користування здійснюється одночасно з підписанням повноваженими представниками сторін акта приймання-передачі майна (додаток №1), в казаного в п. 1.1. Договору.

Як передбачено в п. 2.3. Договору майно передане орендареві, повертається орендодавцеві не пізніше ніж через 10 днів після закінчення терміну дії Договору (якщо не досягнуто згоди про його продовження або в разі його дострокового розірвання) за актом передачі-приймання, звіреним з актом приймання-передачі майна, зазначеним у п. 2.1. Договору, разом з отриманим від орендодавця устаткуванням, інвентарем та іншим майном у належному стані, з усіма зробленими поліпшеннями, невіддільними від об'єкта оренди.

Згідно п. п. 3.1., 3.2. Договору орендна плата встановлюється орендодавцем за домовленістю сторін (за договірною ціною) на підставі внутрішніх нормативних актів і перераховується орендарем в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 27 числа місяця, що настає за розрахунковим, згідно з рахунками, які виставляються орендодавцем не пізніше 17 числа місяця, що настає за розрахунковим. Датою початку оплати вважається дата приймання-передачі майна, що вказана у додатку №1. Орендна плата за перший (базовий) місяць оренди майна згідно додатку №3 становить 33,04 грн. за 1 кв.м. орендованої площі. Крім того ПДВ 20% - 6,61 грн. Всього розмір орендної плати за перший місяць становить 39,65 грн. за 1 кв.м. орендованої площі. Орендна плата за перший місяць оренди за 113,23 кв.м. всієї орендованої площі становить 4489,02 грн.

У відповідності до п. 3.2.1. Договору розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається щляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць, за винятком випадків дефляції.

В пунктах 3.4., 3.5. Договору сторони домовились, що додатково до орендної плати орендар сплачує витрати на утримання майна та вносить плату за комунальні послуги окремо в строк, зазначений у п. 3.1. Договору, згідно з рахунками орендодавця, пропорційно орендованій площі. Орендар відшкодовує витрати на електроенергію у порядку, визначеному правилами користування електричною енергією та на підставі окремого розрахунку орендодавця в термін, зазначений у п. 3.1 Договору.

Відповідно до п. 3.6. Договору у разі закінчення строку дії договору орендна плата вноситься орендарем до дня фактичної передачі орендодавцю за катом приймання-передачі орендованого майна.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи акту приймання-передачі майна від 01.01.2010р. (Додаток №1 до Договору) орендодавець передав, а орендар прийняв відповідно до умов договору у будинку № 45 по вул. Курчатова у м. Донецьк частину приміщень на 1-му поверсі 4-поверхового будинку, загальною площею 113,23 кв.м - виробничих приміщень для розміщення відділення зв'язку № 71.

Додатками № № 2-4 до Договору сторони погодили перелік додаткових прав та обов'язків орендаря і орендодавця при встановленні в орендованих приміщеннях технологічного обладнання, розрахунок плати за перший місяць оренди нерухомого майна, зведений розрахунок експлуатаційних витрат та комунальних платежів для приміщень, що орендуються.

Позивачем у відповідності до умов договору протягом червня 2014р. - січня 2015р. було виставлено відповідачу рахунки на оплату вартості послуг з надання нерухомого майна в оренду та інших витрат, передбачених умовами договору на загальну суму 61 160,98 грн., а саме № 148907/14-4826 від 30.06.2014р. на суму 7 776,36 грн., № 148907/14-5251 від 31.07.2014р. на суму 7 552,55 грн., № 148907/14-5548 від 31.08.2014р. на суму 7 213,02 грн., № 148907/14-5786 від 30.09.2014р. на суму 7 397,00 грн., № 148907/14-5925 від 31.10.2014р. на суму 7 7 553,69 грн., № 148907/14-6229 від 30.11.2014р. на суму 7 680,71 грн., № 148907/14-6322 від 31.12.2014р. на суму 7 885,07 грн., № 148907/15-30 від 31.06.2015р. на суму 8 102,58 грн.

Відповідач свої зобов'язання за договором в частині оплати вартості оренди та інших платежів, передбачених договором виконав на суму 9 024,72 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями № 1232 від 17.07.2014р. на суму 638,77 грн. (оплата електроенергії згідно рахунку № 148907/14-4826 від 30.06.2014р.), № 1233 від 17.07.2014р. на суму 868,48 грн. (оплата за експ. витрати згідно рахунку № 148907/14-4826 від 30.06.2014р.), № 1241 від 18.07.2014р. на суму 6 269,11 грн. (оплата за оренду приміщення згідно рахунку № 148907/14-4826 від 30.06.2014р), № 1487 від 28.10.2014р. на суму 868,48 грн. (оплата за експ. витрати згідно рахунку № 148907/14-5251 від 31.07.2014р.), № 1490 від 29.10.2014р. на суму 389,88 грн. (оплата за електроенергію згідно рахунку № 148907/14-5251 від 31.07.2014р.).

У зв'язку з тим, що відповідач повністю не розрахувався з позивачем за послуги з надання в оренду комерційного майна та інших витрат, передбачених умовами договору, останній звернувся до суд уз даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу норм статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк

Згідно з нормами частин 1, 3, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Доказів передачі орендованого у позивача майна, в порядку п. 2.3. Договору сторонами, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Як передбачено в ст. 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Як вбачається з матеріалів справи, орендар прийняв у строкове платне користування обумовлене договором майно, проте в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання з повної та своєчасної сплати орендних та інших платежів, передбачених умовами договору за період з червня 2014р. по січень 2015р., у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 52 126,26 грн. (61 160,98 грн. (повна вартість наданих позивачем послуг) - 9 024,72 грн. (часткова оплата вартості послуг відповідачем).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Посилання відповідача на п. 10 Договору (обставини непереборної сили) як на підставу звільнення від виконання своїх зобов'язань за договором, укладеним з позивачем не приймаються судом з огляду на наступне.

Як передбачено вказаним пунктом договору, сторони звільняються від часткового або повного виконання своїх обов'язків у разі виникнення обставин непереборної сили, які неможливо передбачити або можна передбачити, але не можна уникнути (війна, стихійне лихо) та при настанні обставин форс-мажору. Дія обставин форс-мажору повинна бути підтверджена компетентним органом, за винятком випадків коли ці обставини загальновідомі або відповідно до цього прийнято нормативно-правові акти органів державної влади в межах їх компетенції.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669-VII від 02.09.2014.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" уведено в дію відповідне рішення Ради національної безпеки і оборони України щодо проведення антитерористичної операції на сході України.

Згідно із частиною 2 статті 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовано населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Згідно із пунктом 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" визначено затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

Так, на виконання вимог абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" розпорядженням Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" № 1085-р від 07.11.2014 було затверджено переліки населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких, у тому числі, включено м. Донецьк.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Згідно із ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" №671/97-ВР від 02.12.1997 форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

В силу приписів статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Отже, відомості щодо наявності обставин, незалежних від відповідача та які спричинили невиконання ним зобов'язань щодо своєчасної сплати орендних та інших, передбачених договором, платежів має підтверджуватись відповідним сертифікатом Торгово-промислової палати України, належним чином засвідченої копії якого до матеріалів справи, як на виконання умов п. 10 Договору, так і на виконання вимог вище наведених норм чинного законодавства України, відповідачем не надано.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту неналежного виконання відповідачем обов'язку з оплати орендних та інших, передбачених договором, платежів, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 52 126,26 грн. грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем за прострочення оплати вартості послуг з надання в оренду комерційного майна та інших витрат, передбачених умовами договору, заявлено до стягнення з відповідача 1 703,25 грн. 3 % річних за період з 28.06.2014р. по 31.12.2015р.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок позивача 3 % річних по кожному рахунку, судом встановлено, що розмір процентів річних відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та Договору і є арифметично вірними, а тому вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 1 703,25 грн. за заявлений ним період є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, що підтверджують та обґрунтовують відсутність у нього підстав для невиконання зобов'язань, передбачених умовами Договору, укладеного з позивачем.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №905/1747/16 підлягають задоволенню в повному обсязі та стягненню з відповідача на користь позивача 52 126,26 грн. суми основного боргу та 1 703,25 грн. 3% річних.

Судовий збір у розмірі 1 378,00 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 22) в особі Поштамт-Центру поштового зв'язку №1 Донецької дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" (, адреса: 84122, Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Свободи, 1) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (, адреса: 01601, м. Київ, бул. Т. Шевченка, 18) в особі Харківської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (, адреса: 61002, м. Харків, вул. Іванова, 7/9) суму основного боргу в розмірі 52 126,26 грн. (п'ятдесят дві тисячі сто двадцять шість гривень 26 коп.), 3% річних в розмірі 1 703,25 грн. (одна тисяча сімсот три гривні 25 коп.) та судовий збір в розмірі 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень 00 коп.).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.09.2016р.

Суддя Морозов С.М.