КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2016 р. Справа№ 927/467/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

за участю представників:

від позивача - Костирко Ю.В., представник за довіреністю № б/н від 10.05.2016р.;

від відповідача - Устинова І.П., представник за довіреністю № б/н від 05.01.2016р.,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Газпромпостач" на рішення господарського суду Чернігівської області від 13.06.2016р. у справі №927/467/16 (суддя Михайлюк С.І.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Газпромпостач" до товариства з обмеженою відповідальністю "АПБ-Цегла" про стягнення 533 890, 02 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газпромпостач" звернулось до господарського суду Чернігівської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "АПБ-Цегла" про стягнення 408 612, 36 грн. основного боргу, 91 144, 90 грн. пені, 26 373,44 грн. інфляційних та 7 759, 32 грн. 3% річних (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 13.06.2016р. у справі №927/467/16 позов задоволено частково; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 408 612,36 грн. боргу, 7 575,01 грн. 3% річних, 26 105,58 грн. інфляційних.

При цьому, у задоволенні вимоги про стягнення пені судом було відмовлено, оскільки, суд дійшов висновку про те, що у встановлені п. 4.2 договору строки неможливо здійснити розрахунки, з огляду на відсутність відомостей щодо обсягів природного газу, а пеня передбачена саме за порушення строків оплати природного газу, встановлених, вказаним пунктом 4.2 договору.

Вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних задоволено частково, з огляду на встановлення судом початку періоду прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання з 03.11.2015 року.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Чернігівської області від 13.06.2016р. у справі №927/467/16 скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення пені, річних, інфляційних та прийняти нове, яким вказані вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на необґрунтованість висновку суду першої інстанції щодо неможливості проведення розрахунку відповідачем у строки передбачені п. 4.2 договору.

Також, скаржник не погоджується із визначеним судом періодом нарахування річних та інфляційних.

В судовому засіданні 19.09.2016 року представник апелянта - позивача у справі, підтримав вимоги за апеляційною скаргою та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача надав пояснення, якими просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасуванню в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення пені, з прийняттям нового рішення в цій частині - про часткове задоволення позову, а також зміні в частині задоволених вимог про стягнення інфляційних нарахувань та трьох відсотків, з наступних підстав.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Газпромпостач" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "АПБ-Цегла" (покупець) 14.09.2015р. укладено договір постачання природного газу № 55-2015г, згідно з умовами якого постачальник зобов'язався поставити покупцеві природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити природний газ (українській видобуток) на умовах договору в 2015 році в об'ємі до 65 тис.куб.м. +/-5% на вибір покупця.

Отже, обсяг газу договором чітко не встановлено, оскільки передбачено +/-5% від вказаного об'єму.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що розрахунок за поставку природного газу здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів в гривнях на розрахунковий рахунок постачальника на умовах оплати:

- 30% вартості обсягу природного газу до 5-го числа звітного місяця;

- 30% вартості обсягу природного газу до 15-го числа звітного місяця;

- 40% вартості обсягу природного газу до 25-го числа звітного місяця.

Згідно п. 5.3 договору у випадку прострочення оплати покупцем об'ємів поставленого природного газу відповідно до п. 4.2. цього договору, останній, крім суми заборгованості, сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення.

Постачальник виконав прийняті на себе зобов'язання за договором, а саме, покупцю було поставлено у вересні 2015 року природний газ в обсязі 54 029 тис.куб.м. на загальну суму 418 612, 36 грн., що підтверджується Актом приймання - передачі об'ємів природного газу від 30.09.2015.

Відповідачем було частково оплачено вартість природного газу на суму 10 000, 00 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку.

Решта суми заборгованості у розмірі 408 612, 36 грн. покупцем оплачена не була, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Також, окрім суми основного боргу, позивачем було заявлено до стягнення 91 144, 90 грн. пені, 26 373,44 грн. інфляційних та 7 759, 32 грн. 3% річних.

Судом першої інстанції вказані вимоги задоволено частково; вирішено стягнути 408 612,36 грн. боргу, 7 575,01 грн. 3% річних, 26 105,58 грн. інфляційних.

При цьому, у задоволенні вимоги про стягнення пені судом було відмовлено, оскільки, суд дійшов висновку про те, що у встановлені п. 4.2 договору строки неможливо здійснити розрахунки, з огляду на відсутність відомостей щодо обсягів природного газу, а пеня передбачена саме за порушення строків оплати природного газу, встановлених, вказаним пунктом 4.2 договору.

Вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних задоволено частково, з огляду на встановлення судом початку періоду прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання з 03.11.2015 року.

Колегія суддів вважає обґрунтованим задоволення позову в частині вимог про стягнення основного боргу, разом з тим не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення пені, а також із визначеними судом сумами річних та інфляційних, які підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.2 договору передбачено, що розрахунок за поставку природного газу здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів в гривнях на розрахунковий рахунок постачальника на умовах оплати:

- 30% вартості обсягу природного газу до 5-го числа звітного місяця;

- 30% вартості обсягу природного газу до 15-го числа звітного місяця;

- 40% вартості обсягу природного газу до 25-го числа звітного місяця.

Разом з тим, виконати грошове зобов'язання з оплати вартості природного газу у передбачені вказаним пунктом договору строки неможливо через те, що точний обсяг газу, який мав бути поставлений, не визначено договором.

Отже, з огляду на не встановлення у договорі точного обсягу газу (так, у п. 1.1 вказані приблизні дані - до 65 тис.куб.м. +/-5%) неможливо визначити суму, що належить сплатити станом на кожну з визначених вище дат.

Так, вказані дати передували поставці, визначались у відсотках від обсягу поставки, який на той час чітко не визначено.

Разом з тим, Актом приймання - передачі об'ємів природного газу від 30.09.2015, який підтверджує обставини отримання відповідачем природного газу на суму 418 612, 36 грн., визначено обсяг вказаного газу (54 029 тис.куб.м.).

З огляду на викладене та враховуючи неможливість здійснення оплат за отриманий газ у передбачені пунктом 4.2 договору строки, колегія суддів дійшла висновку про необхідність виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором на підставі ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, тобто при поставці, виходячи з реально поставленого обсягу.

Згідно із ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, враховуючи встановлення спеціальною нормою права (ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України) умови щодо строку оплати товару, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Таким чином, наявність зобов'язання у відповідача щодо проведення платежів за отриманий товар випливає безпосередньо зі змісту ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, факт отримання товару відповідачем та Акт, наданий позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар.

Враховуючи положення ч. 1 статті 692 Цивільного кодексу України відповідач повинен був розрахуватись за отриманий від постачальника товар після його прийняття, тобто 30.09.2015.

Зобов'язання з оплати вартості поставленого товару відповідачем було виконано частково на суму 10 000 грн. та з простроченням.

Отже, на момент звернення позивача з даним позовом до суду строк виконання відповідачем грошового зобов'язання настав.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов в частині стягнення основного боргу в сумі 408 612, 36 грн.

Разом з тим, висновок суду про відмову у задоволенні вимоги про стягнення пені є невірним, з огляду на наступне.

Як вже зазначалось, суд дійшов висновку про те, що у встановлені п. 4.2 договору строки неможливо здійснити розрахунки, з огляду на відсутність відомостей щодо обсягів природного газу, а оскільки пеня передбачена саме за порушення строків оплати природного газу, встановлених, вказаним пунктом 4.2 договору, вимога про її стягнення не підлягає задоволенню.

Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 5.3 договору у випадку прострочення оплати покупцем об'ємів поставленого природного газу відповідно до п. 4.2. цього договору, останній, крім суми заборгованості, сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення.

Враховуючи те, що Цивільним кодексом України передбачено обчислення пені у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, а умовою п. 5.3 договору передбачено нарахування пені, висновок суду про відмову у задоволенні вказаної вимоги є необґрунтованим.

Так, для застосування вказаної санкції необхідним є вміщення у договорі умови про нарахування пені та встановлення обставин прострочення виконання грошового зобов'язання.

Як вже зазначалось, п. 5.3 договору містить умову про нарахування пені та її розмір, а обставини з прострочення відповідачем грошового зобов'язання з оплати природного газу були встановлені судом.

Отже, у такому випадку, відсутні підстави для звільнення відповідача від відповідальності у вигляді сплати пені, а тому відмова суду першої інстанції у задоволенні вказаної вимоги є необґрунтованою.

Як вже зазначалось, відповідач мав оплатити вартість отриманого природного газу 30.09.2015, отже з наступного дня, а саме з 01.10.2015 розпочалось прострочення виконання вказаного грошового зобов'язання.

З урахуванням викладеного, колегією суддів здійснено перерахунок пені та встановлено, що дана вимога підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача підлягає стягненню 89 512, 97 грн. пені.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні вказаної вимоги, з прийняттям нового - про задоволення у вказаній сумі.

Крім цього, оскаржуване рішення також підлягає зміні в частині задоволених вимог про стягнення інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена вказаною статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних від простроченої суми, здійснюється незалежно від наявності відповідного положення в договорі.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково вказані вимоги, зазначив в оскаржуваному рішенні, що прострочення відповідачем грошового зобов'язання розпочалось з 03.11.2015 року.

При цьому, суд виходив з того, що оплата має здійснюватись на підставі ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України.

З огляду на встановлення вказаної обставини, судом було визначено початок періоду нарахування 3% річних з 03.11.2015 року, а інфляційних - з листопада 2015 року.

Як вже було зазначено вище, відповідач дійсно мав здійснити розрахунок за отриманий природний газ згідно ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, тобто 30.09.2015, а не 03.11.2015, як помилково зазначив суд першої інстанції.

Отже, з наступного дня, а саме з 01.10.2015, а не з 03.11.2015 року, розпочалось прострочення виконання вказаного грошового зобов'язання.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було помилково визначено початок періоду прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, що в свою чергу призвело до невірного розрахунку річних та інфляційних.

Колегією суддів здійснено перерахунок річних та інфляційних за обґрунтований період та встановлено, що вимога про стягнення річних підлягає частковому задоволенню на суму 7 643, 82 грн., а вимога про стягнення інфляційних підлягає задоволенню в повному обсязі на суму 26 373, 44 грн.

Таким чином, оскаржуване рішення підлягає зміні у вказаній частині.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 99 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарським судом не було всебічно, повно та об'єктивно розглянуто в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, що призвело до невірних висновків в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення пені, а також в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних в менших ніж є обґрунтованими розмірах.

Відповідно до пунктів 2 та 4 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційна інстанція має право скасувати рішення повністю або частково, а також змінити рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення пені, з прийняттям нового рішення в цій частині - про часткове задоволення позову та зміні в частині задоволених вимог про стягнення інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Газпромпостач" на рішення господарського суду Чернігівської області від 13.06.2016р. у справі №927/467/16 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Газпромпостач" до товариства з обмеженою відповідальністю "АПБ-Цегла" про стягнення 533 890, 02 грн. задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Чернігівської області від 13.06.2016р. у справі №927/467/16 скасувати в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення пені та змінити в частині визначення призначених до стягнення сум відсотків річних та інфляційних.

3. Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Газпромпостач" до товариства з обмеженою відповідальністю "АПБ-Цегла" про стягнення 533 890, 02 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "АПБ-ЦЕГЛА" (Чернігівська обл., Борзнянський р-н, м. Борзна, вул. П. Комуни, 33, код 03588301) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Газпромпостач" (м. Київ, вул. Червоноармійська, 9/2, оф. 22, код 36424636) 408 612 грн. 36 коп. основного боргу, 89 512 грн. 97 коп. пені, 7 643 грн. 82 коп. 3% річних, 26 373 грн. 44 коп. інфляційних та 6 385 грн. 54 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.».

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "АПБ-ЦЕГЛА" (Чернігівська обл., Борзнянський р-н, м. Борзна, вул. П. Комуни, 33, код 03588301) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Газпромпостач" (м. Київ, вул. Червоноармійська, 9/2, оф. 22, код 36424636) судовий збір за розгляд апеляційної скарги в сумі 7 024 грн. 08 коп.

5. Доручити господарському суду Чернігівської області видати відповідні накази.

6. Матеріали справи №927/467/16 повернути до господарського суду Чернігівської області.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко