КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2016 р. Справа№ 910/1438/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Коршун Н.М.

Ткаченка Б.О.

при секретарі Лавріненку С.І.

представники сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

третьої особи: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

на рішення господарського суду міста Києва від 16.05.2016

у справі № 910/1438/16 (головуючий суддя: Спичак О.М.)

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2

про стягнення 2297,98 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.05.2016 у справі №910/1438/16 відмовлено у задоволенні позову про відшкодування шкоди 2 297,98 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, зокрема ст.ст.36, 38, 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2016 (колегія суддів у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Пашкіна С.А., Пономаренко Є.Ю.), апеляційну скаргу прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 14.09.2016.

28.07.2016 відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що відповідно до ст.36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ відшкодовує шкоду потерпілим.

Відповідно до Протоколів автоматичної зміни складу колегії суддів від 13.09.2016 р. та від 14.09.2016 р., у зв'язку із перебуванням суддів Пономаренка Є.Ю. та Пашкіної С.А. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/1438/16 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Коршун Н.М., Ткаченка Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2016 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

14.09.2016 сторони та третя особа повноважних представників в судове засідання не направили, не повідомивши про причини, хоча були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання.

З метою не порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, керуючись ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними в справі документами та за відсутності представників сторін і третьої особи.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

30.01.2013 на вул. Багговутівській, 1 у м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "Hyundai Accent", державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки "Hyundai Н200", державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2.

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 13.02.2013 у справі №761/3239/13-п зазначена ДТП сталась внаслідок порушення водієм автомобіля марки "Hyundai Н200", державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 13.02.2013 у справі №761/3239/13-п ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні зазначеного вище ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-2800-12-00116 від 11.07.2012 страховиком автомобіля марки "Hyundai Accent", державний номер НОМЕР_1 є позивач - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група".

Відповідно до рахунку на оплату за заказ-нарядом №ТТ-0087709 від 22.02.2013 наданого Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс Корея Моторс", вартість ремонту автомобіля марки "Hyundai Accent", державний номер НОМЕР_1 становить 3 997,98 грн.

Згідно, складеного позивачем, страхового акту №ДККА-24137 від 01.03.2013 розмір страхового відшкодування становить 2297,98 грн, виплата якого позивачем підтверджується платіжним дорученням №3573 від 04.03.2013.

Оскільки цивільна відповідальність ОСОБА_4 не була застрахована, позивач вважає, що Моторне (транспортне) страхове бюро України зобов'язано відшкодувати завдану шкоду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги страховика до МТСБУ щодо стягнення регламентної виплати за збитки, завдані особою цивільно-правова відповідальність якої не застрахована, задоволенню не підлягають.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Частиною 1 ст. 354 Господарського кодексу України встановлено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні положення містить стаття 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Частиною 2 ст.1192 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 990 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (ч.1 ст.25 Закону України "Про страхування").

За змістом ст.27 Закону України "Про страхування", ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Зібраними у справі матеріалами встановлено, що цивільно - правова відповідальність винної особи на момент скоєння ДТП застрахована не була. Взаємовідносини між сторонами у справі, у даному випадку, регулюються Законом.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

За цими нормами страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні, набуває право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги.

Пунктом 39.1 ст.39 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що відповідач є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п.п. "а" п.41.1 ст.41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Статтею 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено порядок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування регламентної виплати страховиком та порядок її виплати.

Згідно з п.36.4 ст.36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Враховуючи те, що п.36.4 ст.36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" містить обмеження щодо регламентних виплат зазначених в п.п. "а. п.41.1 ст. 41 Закону, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що підстав для задоволення позовних вимог немає.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, наведене вище та докази, які містяться в матеріалах справи, спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 16.05.2016 у справі № 910/1438/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 16.05.2016 у справі № 910/1438/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/1438/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Н.М. Коршун

Б.О. Ткаченко