РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2016Справа №910/13350/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Київ-Одяг"

до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України"

про стягнення 157 691, 87 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Шипоша В.М.;

від відповідача: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Київ-Одяг" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (далі-відповідач) про стягнення 157 691, 87 грн., у тому числі: 74 732, 60 грн. - заборгованість з орендної плати, 23 978, 22 грн. - пеня, 56 315, 74 грн. - інфляційні втрати, 2 665, 31 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором оренди нежитлового приміщення № 230 від 01.12.2012.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2016 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 15.08.2016 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

15.08.2016 через загальний відділ діловодства суду представник позивача надав документи на виконання вимог ухвали суду.

Представник відповідача 15.08.2016 через загальний відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що з 01.04.2016 власником спірного нежитлового приміщення є інша особа, а тому у позивача відсутні підстави для стягнення орендної плати. Крім того, відповідач просив зобов'язати позивача надати детальний розрахунок заборгованості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.08.2016 розгляд справи відкладено та призначено судове засідання на 12.09.2016, зокрема, зобов'язано позивача надати суду докази виставлення відповідачу рахунків для сплати орендної плати, відповідно до п. 4.2 договору оренди нежитлового приміщення № 230 від 01.12.2012 та належним чином засвідчені копії рахунків для долучення до матеріалів справи; детальний, обґрунтований розрахунок суми основного боргу, пені, інфляційних втрат та 3% річних.

12.09.2016 через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивача на виконання вимог ухвали суду від 15.08.2016 надав розрахунок суми основного боргу, пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Також, 12.09.2016 представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 133 105, 27 грн., у тому числі: 62 136, 80 грн. - основний борг, 19 443, 89 грн. - пеня, 49 237, 03 грн. - інфляційні втрати та 2 287, 55 грн. - 3 % річних.

Крім того, 12.09.2016 представник позивача подав клопотання про повернення частини судового збору, відповідно до якого у зв'язку зі зменшенням розміру позовних вимог, просить суд повернути Приватному акціонерному товариству "Київ-Одяг" частину сплаченого судового збору у розмірі 368, 81 грн.

Розглянувши у судовому засіданні 12.09.2016 подану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог, суд визнав подану заяву такою, що відповідає вимогам ст. 22 ГПК України у зв'язку з чим прийняв її до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2016 розгляд справи було відкладено та призначено судове засідання на 29.09.2016, зокрема, зобов'язано позивача надати суду належним чином засвідчену читабельну копію договору купівлі-продажу від 01.04.2016, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Київ-Одяг" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Анмейд Груп» для долучення до матеріалів справи.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та на виконання вимог ухвали суду від 12.09.2016 надав витребувані судом документи, а саме договір купівлі-продажу від 01.04.2016, укладений між Приватним акціонерним товариством "Київ-Одяг" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Анмейд Груп».

Представник відповідача у дане судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, однак про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення ухвали суду.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 29.09.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.12.2012 між Приватним акціонерним товариством "Київ-Одяг" (далі - орендодавець) та Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України" (далі - орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 230, умовами якого передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування (оренду) місце - частину даху, загальною площею 20 кв.м., будівлі розташованої за адресою: м. Київ, вул. Куренівська, 2Б, під розміщення апаратного контейнеру та трубостійки під розміщення антенно-фідерних пристроїв (АФП) орендаря. Будівля знаходиться у власності орендодавця на підставі свідоцтва про право власності на адміністративно-виробничий комплекс від 18.12.1997, зареєстрованим в Київському міському бюро технічної інвентаризації 24.12.1997 в реєстровій книзі за № 310-з.

Відповідно до п.п. 2.2.-2.4. договору, орендодавець зобов'язується передати орендарю майно протягом 3-х (трьох) днів з моменту підписання цього договору.

При передачі майна сторонами складається двосторонній акт прийому-передачі майна (додаток № 1), який підписується уповноваженими представниками сторін і є невід'ємною частиною даного договору. В акті прийому-передачі вказується технічний стан майна на момент передачі його в оренду.

Майно вважається переданим орендарю в користування з моменту підписання акта прийому-передачі уповноваженими представниками сторін.

Згідно п. 4.1. договору, за орендоване майно орендар сплачує орендну плату за календарний місяць 3 500, 00 грн., ПДВ 20 % - 700, 00 грн., всього до сплати: 4 200, 00 грн.

Орендна плата встановлена по даному договору включає плату за користування майном і плату за користування місцем на даху будівлі, на якій воно знаходиться, і яке необхідне для досягнення мети оренди.

Орендодавець не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, надає орендарю рахунки для сплати орендної плати (п. 4.2. договору).

Пунктом 4.3. договору, орендна плата вноситься один раз на місяць, починаючи з моменту фактичної передачі майна орендареві за актом прийому-передачі, не пізніше 15 числа місяця наступного за розрахунковим.

Умовами п.п. 4.5. та 4.6. договору передбачено, що розмір орендної плати кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати нарахованої за попередній місяць на індекс інфляції за попередній період.

Нарахування орендної плати починається з дати підписання обома сторонами акта прийому-передачі майна (додаток № 1). Датою припинення нарахування орендної плати вважається дата припинення дії договору або його дострокового розірвання. У цих випадках обома сторонами підписується акт прийому-передачі майна про повернення приміщення від орендаря до орендодавця.

Даний договір укладено на строк з 30.11.2012 по 01.12.2013, але в будь-якому випадку, до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за даним договором. Договір укладено з можливістю його подальшої пролонгації. За 2 (два) місяці до закінчення строку дії договору, сторона яка бажає припинити його дію або продовжити її з коригуванням умов договору, повинна письмово попередити про це іншу сторону. Якщо у вказаний термін зазначене повідомлення не було зроблене, новий договір вважається укладеним сторонами на тих самих умовах на аналогічний строк (п. 5.1. договору).

У відповідності до п. 7.2. договору, стягнення заборгованості з орендної плати провадиться у встановленому законом порядку з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє в період порушення строків оплати, від суми заборгованості, за кожний день прострочення.

01.12.2012 між Приватним акціонерним товариством "Київ-Одяг" та Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України" підписано акт прийому-передачі по договору № 230 від 01.12.2012, відповідно до якого орендар прийняв в тимчасове платне користування (оренду) нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Куренівська, 2Б, загальною площею 20 кв.м. Для розміщення обладнання базової станції (RBS) стільникового мобільного зв'язку ПрАТ «Телесистеми України».

Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2016 між Приватним акціонерним товариством "Київ-Одяг" (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Анмейд Груп» (далі - покупець) укладено договір купівлі-продажу адміністративно-виробничого комплексу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Литвин А.С. та зареєстрований в реєстрі за № 994, умовами якого передбачено, що продавець зобов'язується передати майно у приватну власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього обумовлену грошову суму.

За даним договором відчужується наступне нерухоме майно: адміністративно-виробний комплекс, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Куренівська, буд. 2-Б, загальною площею 20 732, 50 кв.м.

До складу комплексу входять 6 будівель та споруд:

- адміністративне приміщення (Літера А) площею 4 708, 20 кв.м.;

- приміщення гаража цегляне (Літера Д) площею 49, 80 кв.м.;

- склади для зберігання товарів (холодний 1, 2, 6, столова) (Літера Ж, Е) площею 716, 50 кв.м.;

- склади для зберігання товарів (7, 12, 16, 17, 6) (Літера В) площею 2 791, 20 кв.м.;

- склади для зберігання товарів (3, 10,11, 5) (Літера Г) площею 4 299, 50 кв.м.;

- склади для зберігання товарів (1, 2, 9, 15, 21, 22, 19, 4а) (Літера Б) площею 8167, 30 кв.м.

Відповідно до п. 2.1. договору, продаж майна за домовленістю сторін договору, вчиняється на суму 19 986 000, 00 грн., в тому числі ПДВ - 3 331 000, 00 грн., які мають бути сплачені покупцем на рахунок продавця № 6597 в Подільському відділенні ПАТ «КБ «Хрещатик» м. Київ, МФО 300670, повністю у строк до 01 (першого) квітня 2017 року включно.

Так, листом від 07.06.2016 № 11-01/33-1 позивач повідомив відповідача про необхідність укладення відповідного договору оренди з новим власником адміністративно-виробничого комплексу, а саме з ТОВ «Анмейд Груп».

Проте, ПрАТ «Телесистеми України» відповідний договір оренди з новим власником адміністративно-виробничого комплексу не уклало.

Отже, як стверджує позивач, за період з 01.09.2013 по 30.03.2016 за відповідачем утворилась заборгованість з орендної плати за тимчасове платне користування (оренду) місце - частини даху, загальною площею 20 кв.м., будівлі розташованої за адресою: м. Київ, вул. Куренівська, 2Б, під розміщення апаратного контейнеру та трубостійки під розміщення антенно-фідерних пристроїв (АФП) відповідача, у розмірі 62 136, 80 грн.

Позивач звертався до відповідача з вимогами про сплату заборгованості № 11-01/36 червня 2016 року та № 11-01/56 від 20.07.2016, в яких просив погасити заборгованість з орендної плати, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача, остання отримана відповідачем 22.07.2016, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач на вказані вище вимоги відповіді не надав, заборгованість не погасив.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує зобов'язання за договором оренди нежитлового приміщення № 230 від 01.12.2012 щодо сплати орендної плати, у зв'язку з чим останній за період з 01.09.2013 по 30.03.2016 заборгував позивачеві 62 136, 80 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 19 443, 89 грн. - пені, 49 237, 03 грн. - інфляційних втрат та 2 287, 55 грн. - 3 % річних.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що за надані позивачем орендні послуги відповідач не розрахувався, внаслідок чого за ПрАТ "Телесистеми України" утворилась заборгованість у розмірі 62 136, 80 грн., при цьому, орендоване приміщення за актом приймання-повернення приміщень відповідачем не повернуто.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, враховуючи умови п. 4.3. договору, відповідач зобов'язаний був сплачувати позивачу орендну плату не пізніше 15 числа місяця наступного за розрахунковим.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відсутність виставлення позивачем рахунку на оплату ніяким чином не впливає на обов'язок відповідача сплатити орендну плату у розмірі та строк, визначені договором оренди № 230 від 01.12.2012, оскільки сторонами у договорі чітко визначено розмір, строк та порядок здійснення щомісячного платежу, що підлягає оплаті орендарем, а саме 4 200, 00 грн. - не пізніше 15 числа місяця наступного за розрахунковим.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Вищого господарського суду України від 23.04.2013 № 5028/8/70(7/69)/2012 та від 22.08.2013 № 916/586/13-г.

Отже, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови договору оренди оренди нежитлового приміщення № 230 від 01.12.2012, положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 62 136, 80 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 19 443, 89 грн. - пені, 49 237, 03 грн. - інфляційних втрат та 2 287, 55 грн. - 3 % річних.

Так, згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок пені, інфляційних втрат та 3 % річних, і встановлено, що нарахування відповідають вимогам законодавства, зокрема, проведені з урахуванням моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання та за відповідний період прострочення.

Таким чином, суд визнає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 19 443, 89 грн. - пені за період з 16.07.2015 по 15.05.2016, 2 287, 55 грн. - 3 % річних та 49 237, 03 грн. - інфляційних втрат за період з 16.10.2013 по 15.05.2016 та такими, що підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Крім того, при подачі позову до Господарського суду міста Києва позивачем було переплачено судовий збір в сумі 368, 81 грн., так як, виходячи із заявленої ціни позову у даній справі, в силу вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір» позивач зобов'язаний сплатити судовий збір в сумі 1 996, 58 грн., однак сплатив - 2 365, 39 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Таким чином, приймаючи до уваги клопотання Приватного акціонерного товариства "Київ-Одяг" про повернення частини судового збору, суд вважає за необхідне повернути суму надмірно сплаченого судового збору у розмірі 368, 81 грн. з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства "Київ-Одяг".

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Київ-Одяг" задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 7, ідентифікаційний код - 22599262) на користь Приватного акціонерного товариства "Київ-Одяг" (04073, м. Київ, вул. Куренівська, буд. 2-Б, ідентифікаційний код - 01554255) 62 136 (шістдесят дві тисячі сто тридцять шість) грн. 80 коп. - заборгованості, 19 443 (дев'ятнадцять тисяч чотириста сорок три) грн. 89 коп. - пені, 49 237 (сорок дев'ять тисяч двісті тридцять сім) грн. 03 коп. - інфляційних втрат, 2 287 (дві тисячі двісті вісімдесят сім) грн. 55 коп. - 3 % річних та 1 996 (одну тисячу дев'ятсот дев'яносто шість) грн. 58 коп. - судового збору.

3. Повернути з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства "Київ-Одяг" (04073, м. Київ, вул. Куренівська, буд. 2-Б, ідентифікаційний код - 01554255) надмірно сплачений судовий збір у розмірі 368 (триста шістдесят вісім) грн. 81 коп.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 04.10.2016.

Суддя Бондарчук В.В.