ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 р. Справа № 918/552/16

Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р., розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот"

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення в сумі 74 053 грн. 64 коп., з яких: 45 050 грн. 95 коп. основної заборгованості, 11 795 грн. 89 коп. інфляційних втрат, 15 936 грн. 78 коп. пені та 1 270 грн. 02 коп. 3 % річних.

В засіданні приймали участь:

Від позивача : ОСОБА_2 (дов. № 10-юд від 23.12.2015 р.);

Від відповідача : ОСОБА_1 (НОМЕР_1 від 10.07.1997 р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Рівнеазот" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення в сумі 74 053 грн. 64 коп., з яких: 45 050 грн. 95 коп. основної заборгованості, 11 795 грн. 89 коп. інфляційних втрат, 15 936 грн. 78 коп. пені та 1 270 грн. 02 коп. 3 % річних.

Ухвалою господарського суду від 12 липня 2016 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 918/552/16, розгляд якої призначено на 25 липня 2016 року.

Ухвалою господарського суду від 25 липня 2016 року розгляд справи відкладено в судовому засіданні на 15 серпня 2016 року.

До канцелярії суду 15 серпня 2016 року від відповідача надійшли письмові заперечення.

Ухвалою господарського суду від 15 серпня 2016 року розгляд справи відкладено в судовому засіданні на 20 вересня 2016 року.

19 вересня 2016 року до канцелярії суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення.

Від представника позивача 20 вересня 2016 року надійшли письмові пояснення.

В судновому засіданні 20 вересня 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні 20 вересня 2016 року позовні вимоги заперечив.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 20 вересня 2016 року відповідно до ст. 85 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Рівнеазот" (далі - позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - відповідач) укладено Договір оренди нежитлового приміщення № 944 (далі - Договір).

За умовою договору Орендодавець передає в строкове платне користування приміщення за адресою м. Рівне, вул. Макарова 42, площею 85,2 м2, в подальшому - Майно, а Орендар вносить плату за користування Майном в розмірі та на умовах передбачених Договором (п. 1.1. Договору).

Пунктом 3.3. Договору встановлено, що розрахунки за даним Договором здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на розрахункові рахунки позивача, щомісячно до 20 числа місяця, що передує місяцю оренди.

Відповідно до п.п. 4.1. Договору орендодавець має право: вимагати своєчасного внесення в повному розмірі оплати по даному Договору; змінювати розмір орендної плати в випадках, передбачених пунктом 3.4. цього Договору; контролювати стан та цільове використання Майна, переданого в оренду, та вимагати негайного усунення виявлених порушень.

Згідно пункту 4.3. орендар зобов'язаний: використовувати майно за цільовим призначенням; своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату, та відшкодування комунальних послуг; проводити поточний ремонт орендованого Майна за власний рахунок, витрачені орендарем на ці цілі кошти поверненню не підлягають; нести витрати щодо утримання Майна і території, яка прилягає до орендованих приміщень.

Пунктом 6.1. встановлено, що сторони несуть відповідальність за порушення умов Договору згідно з чинним законодавством.

Так, за оренду майна та відшкодовування вартості комунальних послуг за період з липня 2014 року по 15 лютого 2015 року відповідачу позивачем виставлені рахунки № СФ-0000163 від 31 липня 2014 року, № СФ-0000168 від 31 серпня 2014 року, № СФ-0000217 від 30 вересня 2014 року, № СФ-0000246 від 31 жовтня 2014 року, № СФ-0000275 від 30 листопада 2014 року, № СФ-0000303 від 31 грудня 2014 року, № СФ-0000007 від 30 січня 2015 року, № СФ-0000036 від 28 лютого 2015 року, № СФ-0000081 від 31 березня 2015 року, № СФ-0000111 від 30 квітня 2015 року, № СФ-0000126 від 31 травня 2015 року, № СФ-0000156 від 30 червня 2015 року, № СФ-0000186 від 31 липня 2015 року, № СФ-0000233 від 31 серпня 2015 року, № СФ-0000263 від 30 вересня 2015 року, № СФ-0000276 від 31 жовтня 2015 року, № СФ-0000305 від 30 листопада 2015 року, № СФ-0000336 від 31 грудня 2015 року, № СФ-0000006 від 31 січня 2016 року та № СФ-000030 від 15 лютого 2016 року на загальну суму 111 392 грн. 96 коп.

Однак, відповідачем зазначені рахунки оплачено лише частково на суму 66 342 грн.01 коп., що підтверджується меморіальними ордерами № 6955 від 01 серпня 2014 року, № 11992 від 06 серпня 2014 року, № 23159 від 14 серпня 2014 року, № 26954 від 18 серпня 2014 року, № 36784 від 22 серпня 2014 року та Довідкою банку Кліринговий дім № 01-08/242 від 22 січня 2016 року.

12 листопада 2015 року позивачем направлено відповідачу претензію № 4578 про сплату заборгованості за оренду майна та відшкодування вартості комунальних послуг за період з січня по жовтень 2015 року. Однак вище вказана претензія відповідачем залишена без розгляду.

10 лютого 2016 року між позивачем та відповідачем укладено Угоду про розірвання Договору оренди від 01 липня 2014 року (внесено до реєстру договорів ПАТ "Рівнеазот" № 944 від 04 серпня 2014 року) (далі - Угода), відповідно до якої сторони прийшли до згоди розірвати Договір з 15 лютого 2016 року (п. 2 Угоди).

Пункту 2 Угоди сторони домовились, що повернення об'єкта оренди здійснюється на підставі Акту прийому-передачі до 15 лютого 2016 року.

Відповідно до п. 3 Угоди, сторони підтверджують, що заборгованість Орендаря перед Орендодавцем по Договору станом на 01 лютого 2016 року становить 41 243 грн. 57 коп.. За оренду приміщення та послуги пов'язані з орендою в період з 01 лютого 2016 року по 15 лютого 2016 року Орендар повинен сплатити Орендодавцю 3 807 грн. 39 коп. Всього до сплати 45 050 грн. 96 коп.

Однак, відповідачем на протязі трьох робочих днів з моменту підписання вище вказаної Угоди сума не сплачена. Таким чином, згідно Договору за період з липня 2014 року по 15 лютого 2016 року, за відповідачем рахується прострочена заборгованість в сумі 45 050 грн.96 коп.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та ст. 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором оренди.

Згідно ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець (позивач у справі) передає або зобов'язується передати наймачеві (відповідач у справі) майно у користування за плату на певний строк.

В силу ч. 1 ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до п. 6.3. Договору встановлено, що за несвоєчасне внесення орендної плати, послуг та інших платежів за Договором Орендар сплачує на користь Орендодавцю пеню в розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочи.

Відповідно вище зазначеного пункту Договору позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 15 936 грн. 78 коп.

Також позивачем нараховано відповідачу 11 795 грн. 89 коп. інфляційних втрат та 1 270 грн. 02 коп. 3 % річних.

Судом встановлено, що розрахунок пені, інфляційних втрат та 3 % річних, позивачем проведено вірно, відповідно до положень Договору та чинного законодавства.

Згідно із ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється від суми невиконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Відповідно до ст. 233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Правовий аналіз названої статті свідчить, що вона застосовується за визначених умов на розсуд суду.

Пунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26 грудня 2011 року № 18 передбачено, що, вирішуючи, у тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Також судом встановлено що орендоване приміщення взяте відповідачем 1998 році в занедбаному стані в якому було потрібно проводити ремонтні роботи, що підтверджується фотографіями приміщення в момент приймання його в оренду (фотографії долучені до матеріалів справи). Щоб розпочати свою господарську діяльність відповідач здійснив за свій рахунок ряд будівельних робіт а саме: добудову входу; прибудову пожежного виходу; монтаж електричної проводки; встановлення сантехніки; встановлення вентиляції; обладнання санвузлів; монтаж гіпсокартону; укладання керамічної плитки на підлогу; будівництва літнього майданчику; встановлення забору; встановлення дверей (фотографії долучені до матеріалів справи). У продовж вісімнадцяти років відповідач належно сплачував орендну плату та за свій рахунок проводив ремонтні роботи для поліпшення стану орендованого приміщення. Відповідач пояснює, що зверталася до керівництва Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" з проханням про врахування в суму заборгованості вартості проведених ремонтних робіт, однак отримала відмову на вище вказане прохання.

Також у відповідача на утриманні знаходиться малолітня дитина віком 12 років. Відповідач на даний час залишилась безробітною, ніяких доходів не отримує, вказана обставина підтверджується податковою декларацією про майновий стан і доходи ОСОБА_1 за 2015 рік, в якій зазначено наступне: доходи які включаються до загального річного оподаткованого доходу становлять 15 256 грн. 00 коп.; доходи нараховані (виплачені, надані) у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат і винагород, які нараховані (виплачені, надані) у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами - відсутні; доходи від надання майна в лізинг, оренду (суборенду), житловий найм (піднайм) - відсутні; доходи від операцій з продажу (обміну) об'єктів рухомого та/або нерухомого майна - відсутні; інвестиційний прибуток - відсутній; успадковане майно чи отримано у дарунок - відсутнє; доходи одержані (нараховані) з джерела за межами України - відсутні; доходи отримані фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність - відсутні; загальна сума річного доходу за 2015 рік становить 15 256 грн. 00 коп.

З огляду на викладене, суд, керуючись приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч.1 ст. 233 ГК України, п. 3 ч.1 ст. 83 ГПК України, вважає за правомірне зменшити нараховану позивачем пеню за несвоєчасну поставку товару та визначити її в сумі 1 883 грн. 14 коп.

Також, відповідач в письмових поясненнях від 12 серпня 2016 року просить суду розстрочити виконання рішення суду на 10 років, оскільки не має доходів, а тому не в змозі належним чином виконати його.

Згідно п. 6 ст. 83 ГПК України, господарський суд приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно із п.7.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Відповідно до п.7.2. вищезазначеної постанови, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Враховуючи вищенаведені обставини які указані як підстава для зменшення пені, дослідивши матеріали справи, враховуючи матеріальний стан та інтереси як відповідача, так і позивача, перебування відповідача у складному фінансовому становищі, суд вважає за доцільне розстрочити виконання рішення на 30 місяців з моменту набрання рішенням законної сили, рівними частинами, а саме по 2 000 грн. 00 коп. щомісячно.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З наданих Позивачем доказів вбачається, що Позивач прийняті на себе зобовязання виконав належним чином, проте Відповідачем поставлено товар із порушенням строків поставки.

Враховуючи викладене вище, заслухавши пояснення сторін, враховуючи докази надані Позивачем на підтвердження заявлених вимог, зменшення судом розміру нарахованої позивачем пені за прострочення строку поставки товару, - вимоги Позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п.2.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року № 14 передбачено, що судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Згідно із ч. 2 ст. 49 ГПК України судові витрати в розмірі 1 378 грн. 00 коп., покладаються на Відповідача.

Враховуючи вище викладене та керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (33024, м. Рівне, вул. Кн. Острозького, 12/7, код. НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" (33017, м. Рівне - 17, код 05607824) - 45 050 (сорок п'ять тисяч п'ятдесят) грн. 95 коп. основного боргу; - 1 270 (одна тисяча двісті сімдесят) грн. 02 коп. 3 % річних; - 11 795 (одинадцять тисяч сімсот дев'яносто п'ять) грн. 89 коп. інфляційних втрат; 1 883 (одна тисяча вісімсот вісімдесят три) грн. 14 коп. пені, всього 60 000 (шістдесят тисяч) грн. 00 коп.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Виконання рішення в частині стягнення 60 000 грн. 00 коп. розстрочити на тридцять місяців, здійснивши стягнення щомісячно рівними частинами по 2 000 грн. 00 коп.

5. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (33024, м. Рівне, вул. Кн. Острозького, 12/7, код. НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" (33017, м. Рівне - 17, код 05607824) - 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

6. Видати накази.

Повний текст рішення складено 27 вересня 2016 року.

Суддя Войтюк В.Р.

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (33017, м. Рівне - 17);

3 - відповідачу рекомендованим (33024, м. Рівне, вул. Кн. Острозького, 12/7).