ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2016р. Справа № 914/1976/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашко М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Хімрезерв-Львів, м.Львів

до відповідача Державного підприємства Львівський бронетанковий завод, м.Львів

про стягнення 380 985,46 грн.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 представник (довіреність №б/н від 01.07.2016р.)

від відповідача ОСОБА_2 представник (довіреність №2194 від 17.08.2016р.)

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю Хімрезерв-Львів до відповідача Державного підприємства Львівський бронетанковий завод про стягнення 380 985,46 грн. Відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог до стягнення заявлено 307 918,25 грн.

Ухвалою суду від 29.07.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 30.08.2016р. В судовому засіданні 30.08.2016р. оголошено перерву до 20.09.2016р.

Представник позивача в судовому засіданні подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій Товариство з обмеженою відповідальністю Хімрезерв-Львів просить стягнути з Державного підприємства Львівський бронетанковий завод заборгованість в розмірі 307 918,25 грн.

Представник відповідача подав відзив (вх.№37246/16 від 19.09.2016р.), в якому Державне підприємство Львівський бронетанковий завод визнає заборгованість в розмірі 344 652,04 грн. з врахуванням часткової оплати станом на 08.08.2016р.

Крім того відповідач у відзиві просить відстрочити виконання рішення суду у звязку з важким фінансовим становищем.

Даний спір розглядається судом з врахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої Товариство з обмеженою відповідальністю Хімрезерв-Львів просить стягнути з Державного підприємства Львівський бронетанковий завод заборгованість в розмірі 307 918,25 грн.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представників сторін, суд,-

встановив:

Впродовж 2016р. позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 390 878,95 грн. Поставки відбувались в позадоговірному порядку відповідно до наступних видаткових накладних: №ЛВ-1420 від 02.07.2016р. на суму 7 988,40 грн., №ЛВ-0906 від 10.05.2016р. на суму 7 108,80 грн., №ЛВ-0844 від 26.04.2016р. на суму 93 710,52 грн., №ЛВ-0856 від 26.04.2016р. на суму 8 592,00 грн., №ЛВ-0833 від 25.04.2016р. на суму 1 244,21 грн., №ЛВ-0796 від 21.04.2016р. на суму 19 104,12 грн., №ЛВ-0806 від 21.04.2016р. на суму 36 275,04 грн., №ЛВ-0795 від 21.04.2016р. на суму 72 550,08 грн., №ЛВ-0779 від 20.04.2016р. на суму 16 077,60 грн., №ЛВ-0778 від 20.04.2016р. на суму 6 582,60 грн., №ЛВ-0718 від 13.04.2016р. на суму 14 615,10 грн., №ЛВ-0688 від 11.04.2016р. на суму 12 988,80 грн., №ЛВ-0678 від 11.04.2016р. на суму 13 594,56 грн., №ЛВ-0644 від 05.04.2016р. на суму 7 560,60 грн., №ЛВ-0642 від 05.04.2016р. на суму 216,38 грн., №ЛВ-0550 від 28.03.2016р. на суму 19 008,36 грн., №ЛВ-0551 від 28.03.2016р. на суму 6 797,28 грн., №ЛВ-0500 від 22.03.2016р. на суму 3 591,00 грн., №ЛВ-0492 від 22.03.2016р. на суму 2 696,10 грн., №ЛВ-0474 від 17.03.2016р. на суму 9 280,80 грн., №ЛВ-0475 від 17.03.2016р. на суму 7 484,40 грн., №ЛВ-0447 від 15.03.2016р. на суму 2 971,20 грн., №ЛВ-0446 від 15.03.2016р. на суму 5 391,00 грн. та №ЛВ-0358 від 01.03.2016р. на суму 15 450,00 грн.

Позивач стверджує, що відповідач не здійснив повної оплати за поставлений йому товар, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 307 918,25 грн.

Таким чином позивач звернувся до господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 307 918,25 грн. Відповідач у відзиві на позовну заяву визнає наявну у нього заборгованість, однак зазначає, що підприємство перебуває у важкому фінансовому становищі, а тому просить відстрочити виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити повністю з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст. 642 ч. 2 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Відповідно до ст. 644 ч. 1 ЦК України якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття.

Згідно із ч.1 ст. 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Факт поставки позивачем відповідачу товару підтверджується наступними видатковими накладними: №ЛВ-1420 від 02.07.2016р. на суму 7 988,40 грн., №ЛВ-0906 від 10.05.2016р. на суму 7 108,80 грн., №ЛВ-0844 від 26.04.2016р. на суму 93 710,52 грн., №ЛВ-0856 від 26.04.2016р. на суму 8 592,00 грн., №ЛВ-0833 від 25.04.2016р. на суму 1 244,21 грн., №ЛВ-0796 від 21.04.2016р. на суму 19 104,12 грн., №ЛВ-0806 від 21.04.2016р. на суму 36 275,04 грн., №ЛВ-0795 від 21.04.2016р. на суму 72 550,08 грн., №ЛВ-0779 від 20.04.2016р. на суму 16 077,60 грн., №ЛВ-0778 від 20.04.2016р. на суму 6 582,60 грн., №ЛВ-0718 від 13.04.2016р. на суму 14 615,10 грн., №ЛВ-0688 від 11.04.2016р. на суму 12 988,80 грн., №ЛВ-0678 від 11.04.2016р. на суму 13 594,56 грн., №ЛВ-0644 від 05.04.2016р. на суму 7 560,60 грн., №ЛВ-0642 від 05.04.2016р. на суму 216,38 грн., №ЛВ-0550 від 28.03.2016р. на суму 19 008,36 грн., №ЛВ-0551 від 28.03.2016р. на суму 6 797,28 грн., №ЛВ-0500 від 22.03.2016р. на суму 3 591,00 грн., №ЛВ-0492 від 22.03.2016р. на суму 2 696,10 грн., №ЛВ-0474 від 17.03.2016р. на суму 9 280,80 грн., №ЛВ-0475 від 17.03.2016р. на суму 7 484,40 грн., №ЛВ-0447 від 15.03.2016р. на суму 2 971,20 грн., №ЛВ-0446 від 15.03.2016р. на суму 5 391,00 грн. та №ЛВ-0358 від 01.03.2016р. на суму 15 450,00 грн.

Таким чином позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 390 878,95 грн. Відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог заборгованість відповідача становить 307 918,25 грн. Докази сплати вказаної заборгованості в матеріалах справи відсутні. Крім того відповідач у відзиві на позовну заяву визнав наявність у нього заборгованості.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 307 918,25 грн. є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи, визнані відповідачем та підлягають задоволенню.

Щодо заяви відповідача про відстрочку виконання рішення суду, яка викладена у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне.

Згідно п.6 ст.83 ГПК України, господарський суд приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до статті 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно із п.7.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до п.7.2. вищезазначеної постанови, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розглянувши заяву про відстрочку виконання рішення суду, суд дійшов висновку відмовити у її задоволенні, оскільки заявником не подано жодних доказів на підтвердження обставин викладених у поданій заяві. Зокрема в матеріалах справи відсутні докази важкого фінансового становища Державного підприємства Львівський бронетанковий завод.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищенаведені норми процесуального закону та як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань.

Сплата судового збору підтверджується платіжним дорученням №4346 від 26.07.2016р. на суму 5 714,78 грн.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із п.п.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Оскільки ціною позову відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог є 307 918,25 грн., а позов слід задоволити повністю, то, керуючись нормами ст.49 ГПК України, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 4 618,77 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-85, 115, 116 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства Львівський бронетанковий завод (79031, м.Львів, вул.Стрийська, 73, ідентифікаційний код 07985602) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Хімрезерв-Львів (79022, м.Львів, вул.Городоцька, 174 А, ідентифікаційний код 34029478) заборгованість в розмірі 307 918,25 грн. та судовий збір в розмірі 4 618,77 грн.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 26.09.2016р.

Суддя Петрашко М.М.