ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2016 р. Справа № 918/748/16

Господарський суд Рівненської області в складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Фаєвській Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом

Приватного підприємства "Конекс"

до фізичної особи-підприємець ОСОБА_1

про стягнення заборгованості в сумі 33 225 грн. 48 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - Афросімова О.В., довіреність б/н від 01.07.2016р.;

від відповідача - не з'явився.

У судовому засіданні 19 вересня 2016 року, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

28 липня 2016 року Приватне підприємство "Конекс" (далі - ПП "Конекс", позивач) звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_3, відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 33 225 грн. 48 коп., з яких 27 687 грн. 90 коп. - основна заборгованість, 5 537 грн. 58 коп. - штраф 20% згідно п. 6.4. Договору.

Ухвалою суду від 29 липня 2016 року позовну заяву Вих.№02-24 від 22.07.2016р. прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №918/748/16, розгляд якої призначено на 01 вересня 2016 року.

01 вересня 2016 року від позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло письмове підтвердження того, що у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет із тих же підстав, а також немає рішення цих органів з такого спору. (а.с. 60)

Також, 01 вересня 2016 року від представника позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла заява про повернення судового збору. (а.с. 61)

Ухвалою суду від 01 вересня 2016 року розгляд справи відкладено на 19 вересня 2016 року. Крім того, ухвалою суду від 01 вересня 2016 року повернуто Приватному підприємству "Конекс" з Державного бюджету України судовий збір в сумі 72 грн..

19 вересня 2016 року від представника позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов лист з додатком. (а.с. 75-82)

Також, 19 вересня 2016 року від представника позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло уточнення позовних вимог від 19.09.2016р., в якому останній просить: стягнути на користь Приватного підприємства "Конекс" з фізичної особи-підприємець ОСОБА_1 27 687 грн. 90 коп. - основного боргу, 5 537 грн. 58 коп. - штрафу та 1 378 грн. - судового збору. Уточнення позовних вимог прийнято судом до розгляду.

У судовому засіданні 19 вересня 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві з урахуванням уточнення позовних вимог від 19.09.2016р..

Відповідач про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте явку свого повноважного представника у призначене судове засідання не забезпечив.

Відповідно до статті 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

За змістом цієї норми, зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Ухвали суду, зокрема, про прийняття позовної заяви до розгляду та порушення провадження у справі 918/748/16 від 29.07.2016р. та про відкладення розгляду справи від 01 вересня 2016 року були надіслані відповідачу за адресою, вказаною у позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (а.с. 69), а саме: 33001, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Соборна, БОС 233, кв. 116. Проте вказані поштові відправлення були повернуті підприємством поштового зв'язку на адресу суду без вручення за закінченням терміну зберігання. (а.с. 58, 73)

Отже, за змістом вищезазначеної норми відповідач завчасно та належним чином був повідомлений про місце, дату та час судового засідання. Крім того, останньому надавалося достатньо часу для подання відзиву на позовну заяву, письмових пояснень та документів.

Нез'явлення відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, відповідач не скористався своїм процесуальним правом на надання відзиву та направлення представника для участі в судові засідання, матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

05 вересня 2013 року між Приватним підприємством "Конекс" (далі -Постачальник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - Покупець) було укладено Договір поставки №805-МТ. (далі - Договір) (а.с. 20-24).

Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобов'язується на умовах та в порядку, визначених цим Договором, поставити та передати у власність Покупцю товар, а Покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його.

Відповідно до п.2.1. Договору ціна товару визначається Постачальником в гривнях, є договірною, та фіксується в накладних на кожну партію, які є невід'ємною частиною даного Договору.

Пунктом 2.2. Договору визначено, що розрахунок за поставлений по даному Договору товар здійснюється на умовах продажу у кредит з відстроченням платежу 28 календарних днів з моменту поставки.

У випадку несплати Покупцем повної вартості товару в строк більше ніж на 31 календарний день вважається, що Покупець необгрунтовано відмовився від оплати товару та зобов'язаний сплатити на користь Постачальника крім п.6.2. даного Договору, штраф на користь Постачальника за ухилення від оплати в розмірі 20% від вартості отриманого та неоплаченого в строк товару. (п. 6.4. Договору)

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2014 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між сторонами. (п.7.1. Договору)

Вказаний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб.

На виконання умов Договору ПП "Конекс" поставило ФОП ОСОБА_1 товар на загальну суму 201 392 грн. 26 коп..

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за цим договором також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником умов даного договору.

Судом встановлено, що відповідач частково розрахувався за поставлений товар в сумі 173 704 грн. 36 коп..

Таким чином, за відповідачем перед позивачем рахується заборгованість в сумі 27 687 грн. 90 коп.. (а.с. 76-82) В матеріалах справи відсутні докази погашення відповідачем суми заборгованості.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші право чини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1, 7 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як встановлено судом між сторонами виникли правовідносини з договору поставки.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 691 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до частин 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 526 ЦК України та статтею 193 ГК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що станом на 19.09.2016 року докази погашення заборгованості відповідачем в матеріалах справи відсутні.

З урахуванням положень вказаних норм законодавства, суд приходить до висновку про те, що позовна вимога Приватного підприємства "Конекс" про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 27 687 грн. 90 коп. - основного боргу є обґрунтованою, підтверджена матеріалами справи та підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 5 537 грн. 58 коп. - штрафу 20% згідно п. 6.4. Договору.

Відповідно до п.6.4. Договору у випадку несплати Покупцем повної вартості товару в строк більше ніж на 31 календарний день вважається, що Покупець необгрунтовано відмовився від оплати товару та зобов'язаний сплатити на користь Постачальника крім п.6.2. даного Договору, штраф на користь Постачальника за ухилення від оплати в розмірі 20% від вартості отриманого та неоплаченого в строк товару.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з частинами 2, 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання., штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором.

Згідно статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 статті 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Неустойкою (штрафом, пенею), згідно ст. 549 ЦК України, - є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, остання поставка товару за Договором відбулася 29.04.2014р. на суму 639 грн. 48 коп., що підтверджується видатковою накладною №93611 від 29.04.2014р.. (а.с. 42)

Пунктом 2.2. Договору визначено, що розрахунок за поставлений по даному Договору товар здійснюється на умовах продажу у кредит з відстроченням платежу 28 календарних днів з моменту поставки.

Таким чином, за п.2.2. Договору строк оплати товару є 27.05.2014р..

Судом встановлено, що остання оплата була здійснена відповідачем 17.04.2015р. в сумі 1 000 грн.. (а.с. 36)

Позивачем наданий розрахунок штрафу на суму боргу 27 687 грн. 90 коп. в розмірі 5 537 грн. 58 коп.. (а.с. 8)

Оскільки заявлений до стягнення розмір штрафу є арифметично вірним, не суперечить положенням договору, позовна вимога про стягнення з відповідача вказаної суми також підлягає задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Приватного підприємства "Конекс" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 33 225 грн. 48 коп., з яких 27 687 грн. 90 коп. - основна заборгованість, 5 537 грн. 58 коп. - штраф 20% згідно п. 6.4. Договору є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України оплата судових витрат покладається на відповідача у зв'язку із задоволенням позову в сумі 1 378 грн..

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 49, 75, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємець ОСОБА_1 (33001, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Приватного підприємства "Конекс" (21022, м. Вінниця, вул. Київська, 136-Г, ) заборгованість в сумі 27 687 (двадцять сім тисяч шістсот вісімдесят сім) грн. 90 коп., 20% штрафу згідно п.6.4. Договору в розмірі 5 537 (п'ять тисяч п'ятсот тридцять сім) грн. 58 коп., а також 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 23 вересня 2016 року.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2- позивачу рекомендованим (21022, м. Вінниця, вул. Київська, 136-Г);

3 - відповідачу рекомендованим (33001, АДРЕСА_2).