ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2016 року Справа № 912/511/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Подобєд І.М., Антонік С.Г.

при секретарі судового засідання: Погорєлова Ю.А.,

представники сторін у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Делівері" на рішення господарського суду Кіровоградської області від 24.03.2016 року у справі №912/511/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Делівері", м. Київ

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Кіровоград

про стягнення 71 740 грн. 94 коп.,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Делівері" про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на свою користь 71 740 грн. 94 коп. вартості втраченого вантажу під час перевезення.

Позовні вимоги мотивовано порушенням відповідачем своїх зобов'язань за договором перевезення, що полягає у неналежному виконанні останнім свого обов'язку з доставки вантажу в пункт призначення та його врученні отримувачу.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 24.03.2016 року по справі №912/511/16 (суддя - Шевчук О.Б.) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що позивач не довів суду належними та допустимими доказами фактичного розміру заподіяних відповідачем збитків, протиправної поведінки відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідача і заподіяними збитками.

Не погодившись з зазначеним рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Делівері" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

При цьому скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, оскільки судом не надано правової оцінки умовам перевезення.

Зазначає, що відповідно до супровідного листа до ТТН № 000000811 рейс № 142216 позивачем було надано до перевезення за декларацією № обладнання кількістю вантажних місць - 1. Підтвердженням того, що позивач прийняв вантаж за даною декларацією, який містив позначення «Обладнання», є особистий підпис водія на супровідному листі до ТТН № 000000811. Дане відправлення було запаковане у одне вантажне місце і містило ноутбук АSUS вартістю 11 175,90 грн. (з урахуванням ПДВ) та комп'ютер Brain Z200 вартістю 7 685,04 грн. (з урахуванням ПДВ). Вантаж визначений як «Обладнання» і саме його прийняв Відповідач для перевезення.

Вага вищезазначеного вантажу («обладнання») визначена як 0,01 кг., оскільки переміщення вказаного вантажу не пов'язано із наданням послуг та отриманням прибутку компанією ТОВ «Делівері» і не мало бути сплачено клієнтами, так як дане вантажне місце було призначено для внутрішнього переміщення (відправником визначено ТОВ «Делівері»).

Водій відповідача був присутній при встановленні якого саме вантажу не вистачає, про що складений документ, який містить особистий підпис водія. В цьому документі і визначено, що вантаж за квитанцією № , який був визначений, як «Обладнання» і який відповідно до супровідного листа до ТТН № 000000811 був прийнятий до перевезення, відсутній (міститься у стовпчику із назвою «Не хватило» № (001001205).

Відсутність у накладній № 000000811 від 24.02.2015 року та супровідному листі таких відомостей про товар, як ціна без ПДВ за одиницю та загальної сума з ПДВ зумовлена особливостями порядку роботи ТОВ «Делівері» з клієнтами, як транспортного експедитора. Визначення вартості при здаванні вантажу до транспортного експедирування є правом, а не обов'язком клієнта. При цьому вантаж здається до експедирування у запакованому вигляді. Без відкриття упаковки з метою перевірки її вмісту ТОВ «Делівері» не має права самостійно визначати вартість вантажу, який на праві власності належить іншим особам. Саме тому у товарно-транспортних накладних відсутній розділ про вартість вантажу.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач не заперечує факту викрадення частини вантажу, який було прийнято до перевезення, однак не визнає факту заподіяння позивачу збитків на загальну суму 71 740,94 грн. Вважає, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що ним було надано до перевезення ноутбук АSUS вартістю 11 175,90 грн. та комп'ютер Brain Z200 вартістю 7685,04 грн.; не доведено також факту заподіяння збитків клієнтам ТОВ "Делівері" в загальній сумі 52 880,00 грн.

Також зазначає, що до позову позивачем було надано супровідний лист з підписом водія, який отримував вантаж. В даному супровідному листі зазначалась вага вантажу. До апеляційної скарги доданий інший супровідний лист без підпису водія та з зазначенням іншого змісту, в тому числі без зазначення маси вантажу.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.04.2016 року у складі: головуючого судді Герасименко І.М. (доповідача), суддів: Широбокова Л.П., Антонік С.Г., апеляційну скаргу було прийнято до розгляду.

05.07.2016 року розпорядженням керівника апарату суду Нурулаєвою Г.Ю. відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматичну систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи №912/511/16 у зв'язку з перебуванням головуючого судді - доповідача Герасименко І.М. на лікарняному.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.07.2016 року справу №912/511/16 прийнято до свого провадження у складі: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідача), суддів: Широбокова Л.П., Антонік С.Г.,

31.08.2016 року розпорядженням керівника апарату суду Нурулаєвою Г.Ю. відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматичну систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи №912/511/16 у зв'язку з перебуванням головуючого судді - доповідача Орєшкіної Е.В.на лікарняному.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.09.2016 року у складі: головуючого судді Іванов О.Г. (доповідача), суддів: Подобєд І.М., Антонік С.Г. прийнято справу №912/511/16 до свого провадження та призначено на 21.09.2016 року.

У судове засідання, призначене на 21.09.2016 року, представники скаржника (позивача) та відповідача, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з'явились.

Беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, передбачені ст. 102 ГПК України, а також, враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість в порядку ст. 75 ГПК України розглянути справу у відсутність представників сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

24.02.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Делівері" (замовник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (перевізник) було складено заявку на перевезення вантажу автомобільним транспортом №142216 (а.с.8).

Згідно заявки на перевезення вантажу автомобільним транспортом №142216 відповідач взяв на себе зобов'язання виконати перевезення вантажу для замовника за маршрутом через контрольні точки Кіровоград - Умань. Місцем завантаження визначено: склад Кіровоград-транзит, що розташований за адресою: м. Кіровоград, вул. Джерельна, 86; кінцевим пунктом доставки вантажу визначено склад Умань-транзит, що розташований за адресою: м. Умань, вул. Індустріальна, 14.

Згідно заявки №142216 відповідачем перевізником було використано автомобіль "РЕНО", державний номер - НОМЕР_1. Виконання цієї заявки доручено водію перевізника - ОСОБА_3.

Відповідно до товарно-транспортної накладної №000000811 від 24.02.2015 року та супровідного листа до неї водієм відповідача прийнято до перевезення вантаж у кількості 99 вантажних місць за 41 декларацією (а.с. 9-11).

При отриманні вантажу за адресою призначення, визначеною в заявці №142216 (м. Умань, вул. Індустріальна, 14), на складі Умань-транзит, виявлено, що на автомобілі перевізника відсутня пломба, автомобіль вскрито. При попередньому огляді вантажу було встановлено, що вантаж пошкоджено, певна частина вантажу відсутня, про що 25.02.2015 року складено акт за підписами представників позивача та водія перевізника (а.с.14).

Позивачем в позовній заяві зазначено, що серед наданого до перевезення вантажу був відсутній ноутбук АSUS вартістю 11 175,90 грн., комп'ютер Brain Z200 вартістю 7 685,04 грн., що належали позивачу, а також втрачений товар загальною вартістю 52 880,00 грн., вантажоодержувачем якого є ОСОБА_4 У зв'язку з чим позивач вважає, що відповідач, як перевізник, має відшкодувати збитки, заподіяні замовнику під час перевезення вантажу, в розмірі вартості втраченого вантажу, що за розрахунком позивача складає 71 740,94 грн.

Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Згідно до частини 1 статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Частинами 1-3 статті 909 цього кодексу унормовано, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до частин 1, 2 статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами спору виникли правовідносини, пов'язані зі стягненням з перевізника збитків, завданих внаслідок втрати вантажу під час його перевезення автомобільним транспортним засобом.

Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі, є господарськими зобов'язаннями, а згідно з приписами статей 193 ГК України, 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами першою та другою статті 924 Цивільного кодексу України визначено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти в розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно з частинами 1, 3 статті 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає, зокрема, у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та визначено збитки як втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для визначення підстав застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків суду необхідно з'ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вину боржника. Звільнення боржника від відповідальності у вигляді збитків за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань безпосередньо пов'язано з наявністю чи відсутністю вище вказаних елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення.

При цьому кредитор не повинен доводити вину боржника у порушенні зобов'язання; натомість на нього покладено обов'язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання боржником, розміру завданих збитків та прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання та завданими збитками.

Відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання доводить особа, яка вчинила таке порушення (частина 2 статті 614 Цивільного кодексу України). Зазначена правова позиція викладена також в постанові Вищого господарського суду України від 19.02.2008 у справі №10/75-1390 (3/69-877).

Обов'язок доведення обставин, на які посилається сторона судового процесу як на підставу своїх вимог і заперечень встановлений у частині 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 "Про судове рішення", рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що саме позивач повинен довести розмір заподіяних відповідачем збитків, протиправну поведінку відповідача та причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача і заподіяними збитками.

Пунктом 15.1. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (тут і в подальшому в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, надалі - Правила) передбачено, що у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом.

Згідно до пункту 15.2. Правил невідповідність між найменуванням, масою і кількістю місць вантажу в натурі і тими даними, які зазначені у товарно-транспортній накладній, є однією з обставин, яка засвідчується перевізником, вантажовідправником і вантажоодержувачем в акті.

Відповідно до пункту 11.1. Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Додатком № 7 до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні встановлена типова форма товарно-транспортної накладної, у якій в обов'язковому порядку зазначаються такі відомості про вантаж, як ціна без ПДВ за одиницю, та загальна сума з ПДВ.

У випадках, коли в товарно-транспортній накладній немає можливості перерахувати всі найменування вантажу, підготовленого для перевезення, до такої накладної Замовник додає документ довільної форми з обов'язковим зазначенням відомостей про вантаж (графи 1-10 товарно-транспортної накладної). У цих випадках в товарно-транспортній накладній зазначається, що до неї додається як товарний розділ документ, без якого товарно-транспортна накладна вважається недійсною і не може використовуватись для розрахунків із Замовником (пункт 11.7. Правил).

Отже, відповідно до вимог розділів 10, 11 та 15 Правил акти і товарно-транспортні накладні можуть бути належними доказами, що підтверджують матеріальну відповідальність перевізника.

В позовній заяві позивач зазначає те, що вантаж у кількості 109 вантажних місць отримано для перевезення водієм перевізника та опломбовано.

В той же час, згідно доказів позивача вбачається, що відповідач на виконання заявки №142216 згідно товарно-транспортної накладної №000000811 від 24.02.2015 та супровідного листа до неї прийняв до перевезення вантаж у кількості 99 вантажних місць за 41 декларацією. Доказів на підтвердження того, що відповідачем було прийнято до перевезення 109 вантажних місць позивачем не надано.

Позивач стверджує, що відповідачем втрачено наданий Товариством з обмеженою відповідальністю "Делівері" до перевезення ноутбук АSUS вартістю 11 175,90 грн (з урахуванням ПДВ) та комп'ютер Brain Z200 вартістю 7 685,04 грн. (з урахуванням ПДВ). Вартість цього товару позивач підтверджує видатковими накладними №РТУК00500420 від 26.12.2014 та №РТУК00508598 від 31.12.2014 року.

Крім того, за доводами позивача останньому завдані збитки, за відшкодуванням яких звернулись клієнти позивача у зв'язку з втратою вантажу на суму 52 880,00 грн. А саме, позивачем надано копію заяви ОСОБА_4, в якій останній просить або знайти вантаж, недостача якого виявлена при отриманні вантажу, або відшкодувати збитки в розмірі фактичної вартості втраченого вантажу в сумі 52 880,00 грн. (а.с.52).

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про те, що позивач не довів суду належними та допустимими доказами фактичного розміру заподіяних відповідачем збитків, з огляду на наступне.

З товарно-транспортної накладної № 000000811 від 24.02.2015 року та супровідного листа до неї вбачається, що перевізником прийнято до перевезення певний вантаж, в тому числі: вантаж, відправником якого є безпосередньо ТОВ "Делівері" (пункт 22 супровідного листа вантаж за декларацією № , який містив позначення «Обладнання»), та вантаж, який прийнято до перевезення ТОВ "Делівері" від ОСОБА_5, отримувачем якого є ОСОБА_4 (пункт 30 супровідного листа вантаж за декларацією № НОМЕР_2 який містив позначення «металевий контейнер»).

Колегія суддів погоджується з доводами скаржника, що вантаж за декларацією № , який містив позначення «Обладнання», та вантаж за декларацією № НОМЕР_2, який містив позначення «металевий контейнер», які відповідно до супровідного листа до ТТН № 000000811 були прийняти до перевезення, відсутні, про що складений відповідний документ, який містить особистий підпис водія. В цьому документі у стовпчику із назвою «Не хватило» зазначено про відсутність товару за деклараціями, в тому числі № (001001205) та № НОМЕР_2 (а.с. 57-58).

В той же час, колегія суддів не погоджується з доводами скаржника, що перевізником при перевезенні втрачено саме належні позивачу ноутбук АSUS та комп'ютера Brain Z200 загальною вартістю 18 860,94 грн., а також належний громадянину ОСОБА_4 товар на суму 52 880,00 грн., оскільки ані товарно-транспортна накладна № 000000811 від 24.02.2015 року, ані супровідний лист до неї не містять інформації про те, який саме вантаж приймався відповідачем до перевезення за відповідними пунктами супровідного листа до ТТН.

Незважаючи на те, що товарно-транспортна накладна або додатки до неї в обов'язковому порядку мають містити інформацію про найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, вищезазначена ТТН № 000000811 від 24.02.2015 року та супровідний лист до неї не містять відповідної інформації, в тому числі інформації, що до перевезення було прийнято належний позивачу ноутбук АSUS та комп'ютер Brain Z200 загальною вартістю 18 860,94 грн. та належний громадянину ОСОБА_4 товар на суму 52 880,00 грн.

Крім того, в порушення пункту 11.7 Правил та Додатку № 7 до Правил, яким встановлена типова форма товарно-транспортної накладної, товарно-транспортна накладна № 000000811 від 24.02.2015 року та супровідний лист не містять всіх обов'язкових відомостей про вантаж, зокрема, в ній не зазначена ціна вантажу без ПДВ за одиницю та загальна сума з ПДВ.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутність у накладній та супровідному листі таких відомостей про товар, як ціна без ПДВ за одиницю та загальної сума з ПДВ зумовлена особливостями порядку роботи ТОВ «Делівері» з клієнтами, як транспортного експедитора, а саме без відкриття упаковки з метою перевірки її вмісту ТОВ «Делівері» не має права самостійно визначати вартість вантажу, який на праві власності належить іншим особам, є безпідставними, оскільки ТОВ «Делівері», як транспортний експедитор, має можливість зазначати вартість вантажу за інформацією, наданою йому його клієнтами за договорами транспортного експедирування.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 933 ЦК України клієнт зобов'язаний надати експедиторові документи та іншу інформацію про властивості вантажу (в тому числі й про його вартість). Експедитор повинен повідомити клієнта про виявлені недоліки одержаної інформації, а в разі її неповноти - вимагати у клієнта необхідну додаткову інформацію.

Крім того, в даному конкретному випадку власником вантажу, переданого за доводами позивача перевізнику (ноутбуку АSUS та комп'ютеру Brain Z200), був сам позивач, у зв'язку з чим, ніщо не заважало йому у товарно-транспортній накладній та супровідному листі до неї зазначити вартість вантажу.

До того ж, господарський суд підставно звернув увагу на те, що ноутбук АSUS та комп'ютер Brain Z200, які за доводами позивача і є тим «обладнанням», яке зазначене у декларації № не можуть важити 0,01 кг, як це зазначено позивачем в супровідному листі.

Та обставина, що переміщення вказаного вантажу не пов'язано із наданням послуг та отриманням прибутку компанією ТОВ «Делівері» і не мало бути сплачено клієнтами, так як дане вантажне місце було призначено для внутрішнього переміщення, не звільняє ТОВ «Делівері» від зазначення у товарно-транспортній накладній та супровідному листі до неї справжньої ваги вантажу, який передано для перевезення.

Таким чином, аналізуючи та оцінюючи подані позивачем господарському суду товарно-транспортну накладну №000000811 від 24.02.2015 із супровідним листом до неї, акт огляду кузова автомобіля від 25.02.2015 року, документ із особистим підписом водія, у якому зазначено про відсутність товару за деякими деклараціями, господарський суд дійшов правильного висновку, що ці документи не підтверджують втрати перевізником наданого до перевезення вантажу, а саме: ноутбуку АSUS вартістю 11 175,90 грн., комп'ютеру Brain Z200 вартістю 7 685,04 грн. та товару належного громадянину ОСОБА_4 на суму 52 880,00 грн., у зв'язку з чим не можуть бути підставою для покладення на перевізника матеріальної відповідальності за втрату вантажу.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що позивач не довів суду належними та допустимими доказами фактичного розміру заподіяних відповідачем збитків, є правильними. Інші доводи апеляційної скарги є неспроможними і висновків суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 104 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Делівері", м. Київ - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 24.03.2016 року у справі № 912/511/16- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 26.09.2016 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя І.М. Подобєд

Суддя С.Г. Антонік