ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2016 р. Справа № 909/723/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Малєєвої О. В., секретар судового засідання Мартиненко І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт Оіл Груп", вул. Шолуденка, 6, м. Київ, 01135,

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_1,

про стягнення заборгованості в розмірі 104 030,80 грн, з яких 99 459,36 грн - основна заборгованість, 1 193,51 грн - 3% річних, 3377,93 грн - інфляційні,

за участю представників сторін:

від позивача: представник ОСОБА_3, договір про надання правової допомоги від 13.09.2016, посвідчення №4743/10 від 22.12.2011, представник ОСОБА_4, довіреність від 01.03.2016,

від відповідача: представник ОСОБА_5, посвідчення №017 від 28.05.2004, договір про надання правової допомоги від 13.09.2016, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю №21/385 від 02.06.2004,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Стандарт Оіл Груп" звернулося з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 104 030,80 грн, з яких 99 459,36 грн - основна заборгованість, 1193,51 грн - 3% річних, 3377,93 грн - інфляційні.

В судовому засіданні 15.09.2016 відповідно до ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 22.09.2016.

Крім того, в судовому засіданні 15.09.2016 розглядалося клопотання позивача про виклик в судове засідання в якості свідка водія ОСОБА_6

Представник відповідача заперечив проти задоволення даного клопотання, оскільки нормами ГПК України не передбачено виклик свідків.

При вирішенні даного питання суд виходив з того, що відповідно до положень ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмові і речові докази, висновки судових експертів, пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. Дана норма закону не передбачає такого виду доказів як покази свідків, а тому судом відмовлено в задоволенні вказаного клопотання.

Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що у березні 2016 року в телефонному режимі позивачу надійшла заявка від відповідача на поставку нафтопродуктів загальною кількістю 13 990 літрів вартістю 200 784,48 грн. Вказує, що 15.03.2016 водієм перевізника ТОВ "Сантехбуд ЛТД" ОСОБА_6 на підставі договору перевезення №01/15П від 01.04.2015, укладеного між ТОВ "Стандарт Оіл Груп" та ТОВ "Сантехбуд ЛТД", було поставлено зазначені вище нафтопродукти на адресу, вказану відповідачем, та відвантажено в кількості 693 літрів вартістю 99459,36 грн. Зазначає, що відповідач відмовився підписувати документи про отримання нафтопродукції, вартість товару по факту поставки не оплатив, а тому решту товару йому не було відвантажено. Вказав, що викладені в позовній заяві обставини підтверджуються свідченнями осіб, які безпосередньо брали участь у відвантаженні нафтопродуктів. Просить стягнути з відповідача заборгованість за поставлену нафтопродукцію розмірі 99459,36 грн, а також 3% річних у розмірі 1193,51 грн та інфляційні втрати у розмірі 3377,93 грн. Свою позицію обґрунтовує положеннями ст.ст. 181, 193 ГК України, ст.ст. 526, 530, 610, 625, 692, 712 ЦК України.

Представник відповідача у відзиві на позов вих.№95вих.1 від 15.09.2016 (вх.№12821/16 від 15.09.2016) проти позову заперечив. Вказав, що жодних правочинів між сторонами не було укладено, в тому числі і в усній формі. Заперечує факт отримання нафтопродуктів і підписання товарно-транспортних накладних, в тому числі і товарно-транспортної накладної №238 від 15.03.2016 на відпуск нафтопродуктів, а саме дизпалива ДТ-3-К5 F Сорт F об'ємом 6 930 куб. дм. та дизпалива ДТ-3-К5 Сорт F об'ємом 7060 куб. дм., на яку посилається позивач, як на підставу свого позову. Вважає, що надана позивачем товарно-транспортна накладна не відповідає вимогам встановленим законодавством, зокрема, не містить підпису вантажоодержувача, часу прибуття для завантаження та розвантаження нафтопродуктів, не вказаний номер резервуара, а тому не є допустимим доказом у справі, що підтверджує відвантаження нафтопродуктів відповідачу. Крім того вважає, що представлена позивачем товарно-транспортна накладна не має ознак документа суворої звітності.

Аналогічні пояснення представники сторін надали в судовому засіданні.

При вирішенні даного спору суд виходить з того, що відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. Згідно з ч. 1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 193 ГК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення (ч. 2 ст. 265 ГК України). Поставка товарів без укладення договору поставки може здійснюватися лише у випадках і порядку, передбачених законом (ч. 5 ст. 265 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

На підтвердження укладення договору та поставки товару позивач представив виписаний одержувачу ФОП ОСОБА_2, який визначений і як платник, рахунок-фактуру №С-00000302 від 14.03.2016 щодо оплати дизпалива вартістю 200784,48 грн, видаткову накладну №С-00000277 від 15.03.2016, товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів (нафти) №238 від 15.03.2016, згідно з якою замовником є - ТОВ "Сантехбуд ЛТД", вантажоодержувачем - ФОП ОСОБА_2, водій - ОСОБА_6, вид перевезення - автоперевезення, пункт розвантаження - с. Рожнів, Івано-Франківська обл., дизпаливо ДТ-3-Сорт F об'ємом 6930 куб.дм., масою 5821 кг, та дизпаливо ДТ-3-Сорт F об'ємом 7060 куб.дм., масою 5930 кг; відпустив - ОСОБА_7, прийняв - водій ОСОБА_6

На перевезення даного вантажу було укладено договір №01/15П від 01.04.2015 між ТОВ "Стандарт Оіл Груп", як замовником, та ТОВ "Сантехбуд ЛТД", як перевізником, відповідно до п. 1.1 якого перевізник зобов'язується доставити ввірений йому замовником вантаж до пункту призначення в установлений строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а замовник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997, (надалі "Правила") товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Згідно з п. 8.25 Правил час прибуття автомобіля для завантаження встановлюється у пункті вантаження з моменту проставляння в товарно-транспортній накладній відмітки про фактичний час прибуття автомобіля для завантаження, а час прибуття автомобіля для розвантаження - з моменту пред'явлення водієм товарно-транспортної накладної в пункті розвантаження. Вантаження і розвантаження вважаються закінченими після вручення водієві належним чином оформлених товарно-транспортних накладних на навантажений або вивантажений вантаж (п. 8.26). Дані вимоги кореспондуються з положеннями Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, яка затверджена наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України та Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №281/171/578/155 від 20.05.2008 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України за №805/15496 від 02.09.2008 (надалі "Інструкція").

Проте в наданій товарно-транспортній накладній в графах "Дата і час виїзду з підприємства-вантажовідправника", "Дата і час прибуття до вантажоодержувача", "Дата і час виїзду від вантажоодержувача" відомості відсутні.

Крім того, відповідно до п. 7.5.7 Інструкції товарно-транспортна накладна на вивезення нафти або нафтопродуктів автотранспортом вантажоодержувача оформлюється на підставі довіреності вантажоодержувача, а під час постачання вантажовідправником - на підставі подорожнього листа автотранспортного підприємства.

Однак в накладній №238 в графі "До подорожуючого листа №" інформація відсутня.

Згідно з п. 11.4 Правил товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри (п. 11.5 Правил). Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається перевізнику (п. 11.6 Правил). Відповідні вимоги містяться також в Інструкції.

При цьому згідно з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджене наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Однак, представлена позивачем товарно-транспортна накладна не містить ні підпису, ні печатки вантажоодержувача, що ним і не заперечується.

За приписами ч.2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до наведених вимог законодавства факт поставки нафтопродуктів в даному випадку повинен підтверджуватись належним чином оформленою товарно-транспортною накладною з підписом вантажоодержувача. Такого доказу позивачем не подано. Всі інші докази не відповідають принципу допустимості, а тому не підлягають дослідженню та оцінці.

В разі наявності в діях осіб ознак злочину або адміністративного правопорушення слід застосовувати положення ч.4 ст.35 ГПК України, відповідно до якої вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою. Дані обставини є підставою звільнення від доказування.

Враховуючи те, що допустимими доказами не доведено факт отримання товару відповідачем, позов задоволенню не підлягає.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 8, 124 Конституції України, ст. 43, ст. 49, ст. 82 -ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Стандарт Оіл Груп" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 104 030,80 грн, з яких 99 459,36 грн - основна заборгованість, 1 193,51 грн - 3% річних, 3377,93 грн - інфляційні.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.09.16

Суддя Малєєва О. В.