номер провадження справи 24/64/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2016 Справа № 908/1900/16

за позовом: публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, )

до відповідача: приватного акціонерного товариства ВАСИЛІВКАТЕПЛОМЕРЕЖА (71600, Запорізька область, вул. Шевченка, 85-А, )

про стягнення 75 183,03 грн.

суддя Азізбекян Т.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 25.04.2016р. № 14-81

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність б/н від 05.01.2016р.

СУТЬ СПОРУ:

20.07.2016р. до господарського суду Запорізької області звернулося публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України з позовною заявою до приватного акціонерного товариства ВАСИЛІВКАТЕПЛОМЕРЕЖА про стягнення з відповідача 75 183,03 грн., з яких 20 303,69 грн. пені, 3 343,58 грн. 3% річних та 51 535,76 грн. інфляції.

Ухвалою від 20.07.2016р. судом порушено провадження у справі № 908/1900/16, присвоєно провадженню номер 24/64/16, справу призначено до розгляду на 29.08.2016р.

Ухвалою від 29.08.2016р. розгляд справи відкладений на 19.09.2016р.

Ухвалою від 19.09.2016р. строк вирішення спору продовжено на п'ятнадцять днів до 06.10.2016р., судове засідання призначено на 03.10.2016р.

Судове засідання проводилося без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

У засіданні суду 03.10.2016р. оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на договір від 11.12.2013р. № 734/14-ТЕ-13 купівлі продажу природного газу, на виконання умов якого позивач поставив протягом січня-квітня 2014 року, жовтня грудня 2014 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 2 039 073,80 грн. Відповідач свої зобовязання щодо оплати природного газу виконав, але з прострочення строків, передбачених умовами договору. За порушення строків оплати відповідачу нараховано 20 303,69 грн. пені, 3 343,58 грн. 3% річних та 51 535,76 грн. інфляції. Просить суд, на підставі ст. ст. 526, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, позов задовольнити.

Відповідач заперечує проти позовних вимог, вважає твердження позивача про те, що відповідачем неодноразово порушувались строки оплати поставленого природного газу та зобовязання виконувались неналежним чином, - є необґрунтованими і не відповідають дійсним обставинам справи. Згідно контррозрахунку заборгованості по договору № 734/14-ТЕ-13 від 11.12.2013р., на протязі майже всього періоду відповідач намагався додержуватися строків оплати, іноді здійснював попередню оплату за природний газ, а тому, прострочка оплати газу була незначною. Прострочення виконання зобовязання відбулось з поважних причин, обєктивних та субєктивних обставин, у т.ч. внаслідок несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію всіма категоріями споживачів. Відповідач вважає розрахунки позивача щодо стягнення інфляційних втрат за січень, лютий, березень, квітень, 2014року є невірним, про що надав контррозрахунок. Щодо стягнення 3% річних, відповідач надав контр розрахунок. Також відповідач заперечує щодо розрахунків пені вважає, що позивач при здійсненні розрахунків невірно визначив кількість днів прострочення та помилково зарахував день здійснення оплати до дня суми боргу без врахування часткової оплати відповідачем. З урахуванням зазначеного, відповідач просить суд стягнути з ПрАТ «Василівкатепломережа» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 3 249,15 грн. 3% річних; 14 404,17 грн. інфляційних втрат та 1 968,10 грн. пені (шляхом зменшення суми 19 681,05 грн. пені на 90 %).

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

11.12.2013р. між публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (Продавець) та приватним акціонерним товариством Василівкатепломережа (Покупець) укладений договір купівлі-продажу природного газу № 734/14-ТЕ-13 (надалі договір), за умовами якого (1.1.) Продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Кількість та фізико - хімічні показники газу встановлені розділом 2 договору.

Згідно п. 3.3 договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється атом приймання-передачі газу.

Відповідно до п.3.4 договору, не пізніше 5-го числа, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязується надати Покупцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі природного газу , у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акту, підписаний повноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Згідно п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, позивач протягом січня-квітня 2014 року, жовтня-грудня 2014 року поставив, а відповідач прийняв природній газ на загальну суму 2 039 073,80 грн., що підтверджується актами приймання передачі природного газу за відповідні місяці. Сторони не мають заперечень та розбіжностей щодо визначених в актах приймання передачі обсягах та сумах.

Відповідачем вартість отриманого від позивача газу була повністю оплачена, але із прострочкою оплати, у звязку з чим, останній звернувся до суду із цим позовом.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. (Аналогічна норма міститься і у ст. 526 Цивільного кодексу України.). До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Сторонами у договорі визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місцем поставки газу.

Відповідач вказану суму заборгованості за зазначений період сплатив, що підтверджуються матеріалами справи та не заперечується позивачем, однак, із прострочкою.

Суд погоджується з тим, що відповідачем основна заборгованість була сплачена несвоєчасно, однак не погоджується із розрахунками позивача щодо періоду виникнення простроченої заборгованості та сумами нарахованих пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено вище, пунктом 6.1. договору сторони узгодили, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Штрафні санкції нараховуються з дня, наступного за днем просрочки виконання зобовязання. Отже термін прострочення виконання грошового зобовязання починається з 15 числа місяця. Проте, позивач при здійсненні розрахунків невірно визначив кількість днів прострочення та помилково зарахував день здійснення оплати до дня суми боргу без врахування часткової оплати відповідачем.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996р. № 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Пунктом 7.2 договору сторони обумовили, що невиконання Покупцем умов п. 6.1. цього договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

В пункті 1.9. постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Зазначене не було дотримано позивачем при здійсненні розрахунку сум пені, у звязку із чим, судом здійснено перерахунок пені за допомогою ІПС Законодавство, беручи до уваги вищевикладені обставини щодо виникнення спірного боргу, умови договору, суми простроченого боргу, що існували протягом розрахункового періоду, правильно визначені дати початку нарахування та дати закінчення нарахування сум пені.

Розмір пені за розрахунком суду становить 19 681,05 грн.

Факт прострочення платежу матеріалами справи доведено, разом з тим п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачає право господарського суду при прийнятті рішення зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але і інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно п. 2.4 Постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013р., розмір неустойки може бути зменшений за рішенням господарського суду. У вирішенні повязаних з цим питань господарському суду слід враховувати викладене в підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, а також в абзацах першому - четвертому п. 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 7 Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобовязання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобовязання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як встановлено судом, відповідачем допущене незначне прострочення виконання своїх зобовязань з оплати отриманого природного газу у спірному періоді, до того ж з обєктивних причин, а не з вини відповідача.

Згідно наданих відповідачем пояснень та доказів, відповідач зобовязаний здійснювати постачання теплової енергії незалежно від зовнішніх факторів, тому що його господарська діяльність направлена на забезпечення життєдіяльності міста, а саме: ПрАТ Василівкатепломережа є єдиним підприємством, розташованим на території м. Василівка Запорізької області, яке здійснює виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а також надає послуги з централізованого опалення населенню на території міста. Відповідно до затверджених видів діяльності, підприємство використовує природний газ виключно на виробництво теплової енергії. Специфіка роботи підприємства полягає в тому, що основними споживачами теплової енергії є бюджетні підприємства та населення міста, які мають постійну значну заборгованість за спожиту теплову енергію. На сьогоднішній день підприємство не має права припинити надання послуг з централізованого опалення населенню. Відключення окремих боржників з числа населення, які мешкають у житловому фонді територіальної громади, є неможливим, так як суперечить вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630 Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Правилам користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007р. № 1198, наказу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання.

Відповідач зобовязаний постійно, в необхідній кількості, виробляти теплову енергію та поставляти її населенню, не дивлячись на наявність у них дебіторської заборгованості за вже отримані комунальні послуги, що призводить до порушення термінів та обсягів плати за надані підприємством комунальні послуги і в свою чергу призводить до порушення термінів оплати по зобов'язанням підприємства за спожитий природній газ.

На сьогоднішній день відповідач перебуває в тяжкому фінансовому становищі, станом на 01.08.2016р. заборгованість споживачів - населення перед відповідачем складає 1 848,9 тис. грн..

Фактичний дохід від виробничої діяльності підприємство отримує лише після 100% сплати споживачів за отримані послуги і тільки після цього у підприємства зявляються обігові кошти, якими можливо провести своєчасний розрахунок з контрагентами, у тому числі і за спожитий природний газ.

До того ж, слід зазначити, що станом на 28.01.2015р., відповідач повністю погасив основну заборгованість за отриманий у січні-квітні 2014 р. та у жовтні грудні 2014 р. природний газ. Отже, відповідач вживав всіх можливих заходів до виконання зобов'язання.

Враховуючи вищевикладені обставини, специфіку діяльності підприємства відповідача, та його фінансовий стан, ступінь його вини у несвоєчасному виконанні зобовязань, незначне порушення строків оплати, суд дійшов до висновку про часткове задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру пені на 50%, і стягнення з останнього на користь позивача 9 840,53 грн. пені.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як розяснено в п. 1.9 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Це ж стосується і 3% річних.

Пунктом 3.2 цієї постанови визначено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

З урахуванням здійсненого судом перерахунку сум інфляційних втрат та 3% річних, вимоги позивача в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню в сумі 676,99 грн. (не виходячи за межі позовних вимог), в частині стягнення інфляції вимоги задовольняються частково в сумі 18 207,62 грн. В іншій частині вимоги відхиляються

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, та стягнення з відповідача на користь позивача 9 840,53 грн. пені, 3 249,15 грн. 3% річних та 14 404,17 грн. інфляції В іншій частині позову відмовити.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір відноситься на сторони пропорційно розміру задоволених вимог з урахуванням правомірно заявленої до стягнення суми пені.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82, п. 3 ст. 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з приватного акціонерного товариства Василівкатепломережа до суми 9 840,53 грн.

Стягнути з приватного акціонерного товариства Василівкатепломережа (71600, Запорізька область, Василівський район, м. Василівка, вул. Шевченка, буд. 85 А, код 05541137) на користь публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, код 20077720) - 9 840 (девять тисяч вісімсот сорок) грн. 53 коп. пені, 3 249 (три тисячі двісті сорок девять) грн. 15 коп. 3% річних, 14 404 (чотирнадцять тисяч чотириста чотири) грн. 17 коп. інфляції та 684 (шістсот вісімдесят чотири) грн. 29 коп. судового збору.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Суддя Т.А. Азізбекян

Рішення оформлено і підписано 03 жовтня 2016 року.