КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2016 р. Справа№ 910/9890/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Верховця А.А.

Доманської М.Л.

представники сторін:

від позивача (апелянта): Кокош Р.Г. -довіреність № б/н від 01.06.2016;

від відповідача-1: Ткач Р.О. - за довіреністю № 1421 від 05.05.2016;

від відповідача-2: Костенко К.О. - довіреність № 1/8/8571 від 21.11.2014,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення господарського суду міста Києва від 20.07.2016 у справі № 910/9890/16 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м. Коростишів, Коростишівський р-н, Житомирська обл.,

до 1. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, м. Київ

2. Державної служби інтелектуальної власності України, м. Київ

про визнання недійсними патентів на промисловий зразок та зобов'язання вчинити дії

За результатами розгляду апеляційної скарги Київський апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (далі - ФОП - ОСОБА_5./апелянт) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 (далі - ФОП - ОСОБА_6./відповідач-1), Державної служби інтелектуальної власності України (далі - Служба/Відповідач-2) про визнання недійсними патентів на промислові зразки № НОМЕР_1 "Бордюр для квітника", № НОМЕР_2 "Постамент для пам'ятника", № НОМЕР_3 "Плита надгробна"; зобов'язання державної служби інтелектуальної власності України внести запис до Державного реєстру патентів України стосовно визнання недійсними патентів № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 та здійснити про це публікацію в офіційному бюлетені "Промислова власність".

Позовні вимоги обгрунтовано з посиланням на ст. ст. 5, 6 Закону України "Про охорону прав на промислові зразки", ст. 7 Закону України "Про охорону прав на винаходи і корисні моделі".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.05.2016 порушено провадження у справі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.05.2016 задоволено заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про вжиття заходів до забезпечення позову; з метою забезпечення позову заборонено Державній фіскальній службі України та всім її територіальним митним органам призупиняти митне оформлення вантажів згідно ст. ст. 399-400 Митного Кодексу України за заявою власника патентів № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3.

21.06.2016 від фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 надійшло клопотання, у якому він просив, зокрема, припинити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України та скасувати вжиті судом заходи до забезпечення позову.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.06.2016 скасовано заходи до забезпечення позову.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.07.2016 у справі № 910/9890/16 (суддя Зеленіна Н.І.) припинено провадження у справі в частині позовних вимог до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 про визнання недійсними патентів на промислові зразки. У задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Державної служби інтелектуальної власності України про зобов'язання вчинити дії відмовлено.

При цьому, суд першої інстанції керувався ст.ст. 1, 4-3, 12, 43, 49, 80, 82-85, 86 Господарського кодексу процесуального України та ст.124 Конституції України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням господарського суду міста Києва, фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення; задовольнити позовні вимоги та судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційна скарга обґрунтована неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи; допущення судом норм процесуального права, зокрема, ст. 41, 79 ГПК України, а тому відповідно до положень статті 104 ГПК України є підстави для скасування рішення суду першої інстанції повністю і прийняття нового рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.08.2016 прийнято до провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення господарського суду міста Києва від 20.07.2016 у справі № 910/9890/16 та призначено її розгляд на 06.09.2016.

29.08.2016 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду представником відповідача-1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-1 заперечує вимоги апеляційної скарги та просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

06.09.2016 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду представником відповідача-2 подано клопотання про залучення ОСОБА_7 до участі у справі в якості відповідача та припинення провадження у справі № 910/9890/16.

06.09.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представником позивача подано клопотання про призначення судової експертизи у справі, проведення якої просив доручити Науково- дослідному інституту інтелектуальної власності Національної академії правових наук України, на вирішення експерта поставити наступні питання:

- чи відповідає «Плита надгробна» за патентом № НОМЕР_3 умові патентоздатності «новизна» з урахуванням відомостей, що містяться в матеріалах справи?;

- чи відповідає «Постамент для пам'ятника» за патентом № НОМЕР_2 умові патентоздатності «новизна» з урахуванням відомостей, що містяться в матеріалах справи?;

- чи відповідає «Бордюр для квітника» за патентом № НОМЕР_1 умові патентоздатності «новизна» з урахуванням відомостей, що містяться в матеріалах справи?.

06.09.2016 оголошено перерву у розгляді справи № 910/9890/16 до 27.09.2016.

12.09.2016 через відділ документального забезпечення суду представником ОСОБА_6 подано заперечення на клопотання про призначення експертизи у справі, оскільки як зазначає останній, згідно реєстру акредитованих судових екредитованих судових експертів та присів ст.7 Закону України «Про судову експертизу» НДІ інтелектуальної власності НАПН України не суб'єктом, котрий уповноважений на проведення експертизи.

Представником позивача у судовому засіданні були подані усні уточнення до клопотання про призначення судової експертизи у даній справі, з урахуванням яких, останній просив суд апеляційної інстанції вказане клопотання задовольнити та призначити у справі судову експертизу.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні заперечував клопотання позивача про призначення судової економічної експертизи з підстав, наведених в запереченнях на клопотання про призначення судової експертизи.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання призначення судової економічної експертизи.

Представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги з викладених в ній підстав.

У судому засіданні представники відповідачів проти поданої апеляційної скарги заперечували, та просили залишити її без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

Крім того, як зазначає відповідач-2 суд першої істанції правомірно відмовив у задоволення позовних вимог позивача до служби, оскільки відповідно ст.10 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» право на одержання патенту на промисловий зразок, створений роздільною працею, належить заявнику, заявка якого має більш ранню дату подання до Установи або, якщо заявлено пріоритет, більш ранню дату пріоритету, за умови, що вказана заявка не вважається відкликаною, не відкликана або за нею Установою не прийняте рішення про відмову у видачі патенту, можливості оскарження якого вичерпані.

Київський апеляційний господарський суд відхиляє клопотання фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 про призначення експертизи враховуючи наступне.

Згідно ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі. Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу". Особа, яка проводить судову експертизу (далі - судовий експерт) користується правами і несе обов'язки, зазначені у статті 31 цього Кодексу. Сторони і прокурор, який бере участь в судовому процесі, мають право до початку проведення судової експертизи заявити відвід судовому експерту в порядку та з підстав, зазначених у частинах п'ятій і шостій статті 31 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судових експертиз у справах зі спорів, пов'язаних із захистом права інтелектуальної власності" від 23.03.2012 № 5 судова експертиза повинна призначатися тільки для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування у справі, і не може стосуватися тлумачення і застосування правових норм. Отже, господарські суди не повинні порушувати перед судовим експертом питання суто правового характеру, які мають вирішуватися самим судом.

Колегія суддів зазначає, оскільки спір не розглядається по суті заявлених вимог, так як відповідач-1 (ОСОБА_6.) не є суб'єктом господарювання, розгляд клопотання про призначення судової економічної експертизи є недоцільним та таким, що не підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно частини 1 ст. 15 Цивільного Кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною першою і третьою статті 418 Цивільного кодексу України передбачено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений ЦК України та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

До об'єктів права інтелектуальної власності відповідно до частини першої статті 155 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та частини першої статті 420 ЦК України належать, зокрема, промислові зразки.

Відповідно до статті 462 ЦК України набуття права інтелектуальної власності на промисловий зразок, засвідчується патентом. Обсяг правової охорони визначається сукупністю суттєвих ознак промислового зразка.

Суб'єктами права інтелектуальної власності на промисловий зразок є: автор промислового зразка; інші особи, які набули прав на промисловий зразок, за договором чи законом (стаття 463 ЦК України).

За приписами статті 464 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності на промисловий зразок є: право на використання промислового зразка; виключне право дозволяти використання промислового зразка (видавати ліцензії); виключне право перешкоджати неправомірному використанню промислового зразка, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Майнові права інтелектуальної власності на промисловий зразок належать володільцю відповідного патенту, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Із матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_6 27.04.2015 отримано патенти на промислові зразки:

№ НОМЕР_1 "Бордюр для квітника";

№ НОМЕР_2 "Постамент для пам'ятника";

№ НОМЕР_3 "Плита надгробна".

24.06.2016 ОСОБА_6 відчужено право власності на промислові зразки за патентами № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 ОСОБА_7, що підтверджується випискою з Державного реєстру патентів України. (а.с. 78-83).

У витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, містяться відомості, які також підтверджені Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, виконаним судом першої інстанції, про припинення господарської діяльності ФОП - ОСОБА_6. з 21.05.2012 року (а.с. 48-49).

Враховуючи зміст позовних вимог, судом першої інстанції встановлено, що на час вирішення судом справи № 910/9890/16 власником спірних патентів є ОСОБА_7.

Проте, відповідно до ч. 1, 2 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Частинами 1 та 3 ст. 21 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторонами в судовому процесі є позивач і відповідач. Відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим Кодексом, - фізичні особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

Пунктом 4, 41 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначено випадки, коли відповідачем саме у господарському спорі може виступати фізична особа, а саме, справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів; справи у спорах між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю).

Згідно з п. 1, 6 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо: спір не підлягає вирішенню в господарських судах України; настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено діяльність суб'єкта господарювання, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Відповідно до п. 4.2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на пункт 1 частини першої статті 80 ГПК України, якщо при розгляді справи буде встановлено, що позов подано позивачем або до відповідача, який не має статусу юридичної особи або громадянина - суб'єкта підприємницької діяльності і не є учасником корпоративних відносин.

Пунктом 4.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що за наявності відомостей про припинення діяльності суб'єкта господарювання, який є стороною у справі, господарському суду слід враховувати таке. Відповідно до частини сьомої статті 59 Господарського кодексу України суб'єкт господарювання вважається ліквідованим з дня внесення до державного реєстру запису про припинення його діяльності. Отже, при вирішенні питання щодо припинення провадження у справі на підставі пункту 6 частини першої статті 80 ГПК України господарський суд повинен перевірити відповідні відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У суду немає правових підстав для застосування положень статті 25 ГПК України та залучення до участі у справі як правонаступника фізичної особи - підприємця тієї ж таки фізичної особи, оскільки правонаступництво передбачає перехід прав та обов'язків від одного суб'єкта до іншого, а не зміну правового статусу однієї й тієї ж самої особи.

У матеріалах справи, як вірно встановлено судом першої інстанції, відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_7 набув у встановленому законом порядку статус суб'єкта підприємницької діяльності; проте, згідно з приписами статей 1, 21 ГПК України, господарські суди не мають повноважень, необхідних для залучення фізичних осіб до участі у справі як відповідачів.

Крім того, спір у даній справі не являється випадком, коли відповідачем саме у господарському спорі може виступати фізична особа.

Враховуючи викладені обставини, а саме те, що діяльність ФОП - ОСОБА_6 як суб'єкта господарювання, який вказаний позивачем є стороною (відповідачем-1) у справі, припинено та неможливістю залучення до участі у справі належного відповідача, фізичної особи ОСОБА_7, який є власником спірних патентів колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо припинення провадження у справі № 910/9890/16 в частині заявлених позовних вимог до ФОП - ОСОБА_6

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у позові в частині вимог до Державної служби інтелектуальної власності України, оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України "Про охорону прав на промислові зразки" при визнанні патенту чи його частини недійсними центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності (відповідач-2) повідомляє про це у своєму офіційному бюлетені, а так як спірні патенти у встановленому законом порядку не визнані недійсними, позовні вимоги ФОП - ОСОБА_5 про зобов'язання відповіда-2 внести запис до Державного реєстру патентів України стосовно визнання недійсними патентів № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 та здійснити про це публікацію в офіційному бюлетені "Промислова власність" не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з нормами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, пояснень представників сторін, дійшла до висновку, що відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для скасування чи зміни рішення місцевого господарського суду не вбачає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 4-7, 32-34, 43, 44, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 20.07.2016 у справі № 910/9890/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді А.А. Верховець

М.Л. Доманська