ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" вересня 2016 р.Справа № 916/2014/16

Позивач : Державне підприємство „Іллічівський морський торговельний порт

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю „Транс-Сервіс

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1- згідно довіреності №69 від 14.04.2016р.

Від відповідача: ОСОБА_2- згідно довіреності від 05.01.2016р.

Суть спору: Позивач, Державне підприємство „Іллічівський морський торговельний порт (далі - ДП „ІМТП), звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) „Транс-Сервіс про стягнення заборгованості у сумі 150 759 грн. 62 коп., пені у сумі 33 221 грн. 74 коп., 3% річних у сумі 3 543 грн. 88 коп., інфляційних втрат у сумі 9 641 грн. 96 коп.

Представник позивача позовну заяву підтримує, наполягає на задоволенні позову.

Відповідач проти позову заперечує з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін , суд встановив:

10 грудня 2013р. між ТОВ „Транс-Сервіс (Поклажодавець) та ДП „ІМТП (Зберігач) був укладений Договір зберігання №743-О , згідно якого у порядку та на умовах даного Договору Поклажодавець передає, а Зберігач приймає на відповідальне зберігання майно (річ) , а саме: обладнання, що є власністю Поклажодавця , перелік якого, кількість, вартість і стан вказуються у відповідних актах приймання-передачі, які складаються при передачі /поверненні майна на/зі зберігання. Передача майна на зберігання і видача зі зберігання проводиться на території Зберігача.

Цей Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та скріплення печатками , але згідно із ст..631 ЦК України розповсюджує свою дію на взаємовідносини сторін з 25.10.2013р. і діє до 31.12.2014р. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення , яке мало місце під час дії Договору (п.п.9.1, 9.2 Договору).

За умовами розділу 2 Договору Зберігач , зокрема, зобовязаний прийняти майно Поклажодавця на зберігання згідно з наданим актом приймання-передачі; здійснювати за заявкою Поклажодавця видачу його майна з обовязковим складанням акту приймання-передачі; повернути по акту приймання-передачі майно Поклажодавцю на першу вимогу останнього. Зберігач має право , зокрема, вимагати від Поклажодавця оплати за фактичний строк зберігання, якщо майно не витребуване достроково або не отримане у встановлений строк.

Згідно розділу 3 Договору Поклажодавець зобовязаний, зокрема, передати Зберігачеві майно по акту приймання-передачі; оплачувати Зберігачеві плату за зберігання майна, а також супутні витрати по прийманню-видачі (вивантаження, навантаження, переміщення й т.п.) , та інші послуги, повязані зі зберіганням , згідно з діючими тарифами Зберігача; по закінченню строку дії даного Договору забрати у Зберігача майно.

Відповідно до розділу 6 Договору Поклажодавець оплачує вартість зберігання майна , розраховану виходячи з фактичної займаної площі, часу зберігання і місцевих тарифів Зберігача на підставі рахунків Зберігача. Тариф на зберігання майна становить: -0,32 грн./ кв.м за добу на відкритих складських площах( без ПДВ); - 0,47 грн. /кв.м за добу на закритих складських площах (без ПДВ). Вартість інших послуг, повязаних зі зберіганням ( вивантаження, навантаження майна з використанням техніки Зберігача і виконання інших операцій), наданих за заявкою Поклажодавця, оплачується на підставі затверджених Зберігачем місцевих тарифів. Форма оплати- безготівкове перерахування коштів на банківських рахунок Зберігача не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним. Не пізніше 25 числа кожного місяця сторони складають акт приймання-здачі наданих послуг сторони погодились, що акт приймання-здачі наданих послуг, підписаний уповноваженими представниками сторін, є документом, що підтверджує факт надання Зберігачем послуг Поклажодавцю. Прийом-передача акту наданих послуг для підпису та оформлення здійснюється сторонами шляхом передачі уповноваженим представникам під особистий підпис в реєстрі виставлених рахунків. Поклажодавець зобовязаний не пізніше другого дня після отримання екземплярів акту приймання- здачі наданих послуг, повернути Зберігачеві підписаний та засвідчений власною печаткою належний порту екземпляр акту наданих послуг. У разі невиконання Поклажодавцем зазначених зобовязань акт наданих послуг вважається прийняти без зауважень і має силу документу, підписаного Поклажодавцем .

Позивач у справі зазначає, що за результатами позапланового аудиту фінансової діяльності ДП „ІМТП за період з 17.07.2013р. по 01.07.2015р. , що був проведений Управлінням аудиту та контролю Міністерства інфраструктури України, було встановлено, що ДП „ІМТП не виставлялись рахунки щодо зберігання майна, яке є власністю ТОВ „Транс-Сервіс; зберігання майна , що належить ТОВ „Транс-Сервіс у не житловому приміщенні складу №8 перешкоджало виконанню вантажних робіт у зазначеній будівлі, що призвело до неотримання портом фінансових ресурсів на суму 150 800 грн. (з ПДВ).

На підставі зазначених висновків аудиту, 31.08.2015р. ДП „ІМТП виставило ТОВ „Транс-Сервіс для оплати рахунки за листопад, грудень 2013р., січень, квітень, липень, серпень, вересень 2014р. на загальну суму 83 515 грн. 32 коп. Крім того, на виконання умов Договору позивачем було виставлено рахунок з актом здачі прийняття робіт , які сплачено частково, а саме: за лютий 2014р. на суму 22 442 грн. 65 коп. ( з ПДВ), за березень 2014р на суму 18 638 грн. 30 коп. (з ПДВ), за травень 2014р. на суму 18 579 грн. 43 коп. (з ПДВ) та за червень 2014р. на суму 17 297 грн. 80 коп. (з ПДВ) . До зазначених рахунків було додано акти здачі прийняття робіт на визначені у рахунках суми. Акти здачі прийняття робіт було отримано представником ТОВ „Транс-Сервіс ОСОБА_3 21.09.2015р., але, отримані акти підписаними повернуто не було, зауважень до актів до ДП „ІМТП не надходило, рахунки від 31.08.2015р. відповідачем не оплачено, що позивач вважає порушенням своїх прав та охоронюваних законом інтересів, у звязку з чим звернувся до суду за захистом та просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 150 759 грн. 62 коп.

Крім того, позивач зазначає, що відповідно до п.5.4 Договору за несвоєчасну оплату рахунків Зберігача за надані послуги згідно з умовами даного Договору Поклажодавець зобовязаний сплатити Зберігачеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що діє на момент нарахування. З урахуванням зазначеного пункту Договору позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у сумі 33 221 грн. 74 коп.

Позивач також зазначає, що відповідно до т ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеної норми законодавства позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати у сумі 9 641 грн.96 коп., 3% річних у сумі 3 543грн. 88 коп. , які також просить суд стягнути з відповідача.

В обгрунтування позову позивач зазначає, що згідно ч. 1. ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що строк дії Договору зберігання №743-О від 10.12.2013р. закінчився 31.12.2014р. і на 2015 рік не продовжувався, у звязку з чим Зберігач не мав договірних підстав для виставлення рахунків та актів здачі- прийняття робіт від 31.08.2015р. за період листопад-грудень 2013р. , січень, квітень, липень, серпень, вересень 2014р. на загальну суму 83 515 грн. 32 коп.

Відповідач також вважає, що надання позивачем для оплати рахунків від 31.08.2015р. №Пр/1 805 Р на суму 22 442 грн. 65 коп. за лютий 2014р. , №Пр/5 633 Р на суму 18 638 грн. 30 коп. за березень 2014р., №Пр/10 550 Р на суму 18 579 грн. 43 коп. за травень 2014р., №Пр/13 056 Р на суму 17 297 грн. 80 коп. за червень 2014р. , та актів здачі прийняття робіт від 31.08.2015р. на зазначені суми, є необґрунтованим та безпідставним, адже вже існують акти здачі прийняття робіт підписані обома сторонами , та згідно яких сторони претензій одна до іншої не мають . Посилання ж позивача на те, що акти від 31.08.2015р. скасовують раніше належним чином оформлені акти здачі-прийняття робіт , представник відповідача взагалі вважає абсурдним.

Відповідач зазначив, що виставлення позивачем 31.08.2015р. відкорегованих рахунків є порушенням ст..9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні та п.2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. N 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за N 168/704 , відповідно до яких Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. За таких обставин, відповідач вважає, що у нього не виникло обовязку щодо оплати таких рахунків та сплати штрафних санкцій .

Розглянув матеріали справи, на підставі чинного законодавства України, суд доходить до такого висновку:

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 цього ж Кодексу встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України , відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 грудня 2013р. між ТОВ „Транс-Сервіс (Поклажодавець) та ДП „ІМТП (Зберігач) був укладений Договір зберігання №743-О , згідно якого у порядку та на умовах даного Договору Поклажодавець передає, а Зберігач приймає на відповідальне зберігання майно (річ) , а саме: обладнання, що є власністю Поклажодавця, перелік якого, кількість, вартість і стан вказуються у відповідних актах приймання-передачі, які складаються при передачі /поверненні майна на/зі зберігання. Передача майна на зберігання і видача зі зберігання проводиться на території Зберігача.

Цей Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та скріплення печатками , але згідно із ст.631 ЦК України розповсюджує свою дію на взаємовідносини сторін з 25.10.2013р. і діє до 31.12.2014р. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення , яке мало місце під час дії Договору (п.п.9.1, 9.2 Договору).

За умовами розділу 2 Договору Зберігач , зокрема, зобовязаний прийняти майно Поклажодавця на зберігання згідно з наданим актом приймання-передачі; здійснювати за заявкою Поклажодавця видачу його майна з обовязковим складанням акту приймання-передачі; повернути по акту приймання-передачі майно Поклажодавцю на першу вимогу останнього. Зберігач має право , зокрема, вимагати від Поклажодавця оплати за фактичний строк зберігання, якщо майно не витребуване достроково або не отримане у встановлений строк.

Відповідно до розділу 6 Договору Поклажодавець оплачує вартість зберігання майна , розраховану виходячи з фактичної займаної площі, часу зберігання і місцевих тарифів Зберігача на підставі рахунків Зберігача. Тариф на зберігання майна становить : -0,32 грн./ кв.м за добу на відкритих складських площах( без ПДВ); - 0,47 грн. /кв.м за добу на закритих складських площах (без ПДВ) . Вартість інших послуг, повязаних зі зберіганням ( вивантаження, навантаження майна з використанням техніки Зберігача і виконання інших операцій), наданих за заявкою Поклажодавця, оплачується на підставі затверджених Зберігачем місцевих тарифів. Форма оплати- безготівкове перерахування коштів на банківських рахунок Зберігача не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним.

Згідно п.6.4 Договору не пізніше 25 числа кожного місяця сторони складають акт приймання-здачі наданих послуг . Сторони погодились, що акт приймання-здачі наданих послуг, підписаний уповноваженими представниками сторін, є документом, що підтверджує факт надання Зберігачем послуг Поклажодавцю. Прийом-передача акту наданих послуг для підпису та оформлення здійснюється сторонами шляхом передачі уповноваженим представникам під особистий підпис в реєстрі виставлених рахунків. Поклажодавець зобовязаний не пізніше другого дня після отримання екземплярів акту приймання- здачі наданих послуг , повернути Зберігачеві підписаний та засвідчений власною печаткою належний порту екземпляр акту наданих послуг. У разі невиконання Поклажодавцем зазначених зобовязань акт наданих послуг вважається прийняти без зауважень і має силу документу, підписаного Поклажодавцем.

За змістом ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, а саме: виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо.

За умовами ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. 193 Господарського Кодексу України, ст. 526 Цивільного Кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

В силу ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ст. ст. 903, 905 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

За матеріалами справи, у період дії Договору зберігання №743-О ДП „ІМТП виставляло ТОВ „Транс-Севіс для оплати рахунки , які було складено на підставі актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) , та які було оплачено відповідачем у повному обсязі.

Після проведення позапланового аудиту відповідності та фінансового аудиту ДП «Іллічівський морський торговельний порт» за період з 17.07.2013 по 01.07.2015р. Управлінням аудиту та контролю Міністерства інфраструктури України , ДП „ІМТП виставило ТОВ „Транс-Севіс для оплати рахунки від 31.08.2015р. №Пр/1 805 Р на суму 22 442 грн. 65 коп. за лютий 2014р. , №Пр/5 633 Р на суму 18 638 грн. 30 коп. за березень 2014р., №Пр/10 550 Р на суму 18 579 грн. 43 коп. за травень 2014р., №Пр/13 056 Р на суму 17 297 грн. 80 коп. за червень 2014р. , які є додатковими рахунками.

Разом з тим, аудиторський звіт, на який посилається позивач як на підставу виставлення рахунків, за своєю природою не має нормативного характеру, а містить лише рекомендації щодо удосконалення діяльності установи залежно від характеру виявлених проблем. Отже, аудиторський звіт не може бути підставою для додаткового виставлення ДП «ІМТП» рахунків ТОВ «Транс-Сервіс» та породжувати для останнього обовязки щодо додаткової оплати за вказані періоди, оскільки чіткий і вичерпний перелік зобовязань відповідача визначено в укладеному між сторонами Договорі зберігання №743-О від 10.12.2013р.

Крім того, як вбачається з аудиторського звіту не виставлення портом рахунків за послуги зберігання майна , яке є власністю ТОВ „Транс-Сервіс за весь час фактичного його розміщення у не житловому приміщенні будівлі критого складу №8 призвело до недоотримання фінансових ресурсів на суму 150 800 грн.

Відповідно до ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню, відносяться: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для настання деліктної відповідальності у вигляді відшкодування збитків необхідна наявність складу цивільного правопорушення, а саме: вина особи, яка заподіяла шкоду; протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом.

З урахуванням наведених норм та встановлених обставин справи, суд вважає, що в діях ТОВ «Транс-Сервіс» відсутній склад протиправної поведінки та порушення договірних зобов'язань, що спричинило шкідливий результат для зобов'язаного контрагента, а тому не може вважатися доведеним факт заподіяння збитків (не одержання доходів ) ДП «ІМТП», оскільки донарахування сум цих витрат зроблено позивачем саме на підставі висновків аудиторського звіту, а нарахування штрафних санкцій, здійснено за несплату сум, визначених в додатково виставлених відповідачу рахунках.

Стосовно виставлення рахунків з актами здачі-прийняття робіт за Договором зберігання №743-О від 10.12.2013р., а саме: від 31.08.2015р. №Пр/1 805 Р на суму 22 442 грн. 65 коп. за лютий 2014р. , №Пр/5 633 Р на суму 18 638 грн. 30 коп. за березень 2014р., №Пр/10 550 Р на суму 18 579 грн. 43 коп. за травень 2014р., №Пр/13 056 Р на суму 17 297 грн. 80 коп. за червень 2014р., слід зазначити, що відповідних підстав донарахування додаткових витрат і виставлення повторно рахунків за один і той самий період цей Договір не містить, а відтак правових підстав для коригування вже визначених у відповідності до підписаних між сторонами актів сум, у ДП «ІМТП» не було.

Крім того, відповідно до ст..9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні та п.2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. N 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за N 168/704 , підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи

За таких обставин, з урахуванням того, що стягнення штрафних санкцій є способом захисту порушеного права, який є похідним від стягнення заборгованості, суд доходить висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03 жовтня 2016р.

Суддя Н.В. Рога