ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2016р. Справа№ 914/2117/16

За позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», м. Київ,

до відповідача: Національного університету «Львівська політехніка», м. Львів,

про відшкодування 49 901,99 грн. в порядку регресу.

Суддя Яворський Б.І. при секретарі Потикевич М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

За клопотанням представника позивача судове засідання проводилося у режимі відеоконференції.

На розгляд господарського суду Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» подано позов до Національного університету «Львівська політехніка» про відшкодування 49 901,99 грн. в порядку регресу.

Ухвалою суду від 16.08.2016р. порушено провадження у справі, яку призначено до розгляду на 29.08.2016р. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду. У судовому засіданні 20.09.2016р. оголошувалася перерва до 26.09.2016р.

У судовому засіданні 26.09.2016р. представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Позовні вимоги обґрунтовуються наступним. 17.11.2014р. відбулася ДТП за участю т.з. «ГАЗ 2705», та автомобіля «КІА». Винним у ДТП судом визнано водія автомобіля «ГАЗ 2705», який є працівником НУ «Львівська політехніка», відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «СК «АХА Страхування». Позивачем на виконання умов договору обовязкового страхування цивільної відповідальності виплачено потерпілому страхове відшкодування у розмірі 49 901,99 грн. Оскільки винним у скоєнні ДТП визнано працівника відповідача, просить стягнути з останнього суму страхового відшкодування на підставі ст.1172 ЦК України.

Представник відповідача у судовому засіданні 26.09.2016 р. проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві. Так, зазначив, що ДТП дійсно вчинив працівник університету, однак не під час виконання трудових обовязків та у неробочий час, а тому НУ «Львівська політехніка» не повинна відповідати у такому випадку, а належним відповідачем є фізична особа, яка безпосередньо заподіяла шкоду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно і обєктивно зясувавши усі обставини справи в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.

01.08.2014р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» (страховик, позивач по справі) та Національним університетом «Львівська політехніка» (страхувальник) укладено договір обовязкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/6732445. Франшиза - 0 грн. (п.5 полісу). Застрахованим т.з. є автомобіль НОМЕР_1.

17.11.2014р. на дорозі М-10-01 Західний обхід м. Львова 3 км 500м сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів, зокрема, «ГАЗ 2705» д.н.з. НОМЕР_2, який належить НУ «Львівська політехніка» та яким керував ОСОБА_3 (поліс ОСЦПВВНТЗ АІ/6732445 з терміном дії до 31.07.2015р., виданий ПрАТ СК «АХА Страхування»), і «КІА СЕЕD» д.н.з. НОМЕР_3, що належить ОСОБА_4, яким керував ОСОБА_5, що підтверджується відомостями про ДТП №9464514.

Згідно шляхового листа від 17.11.2014р. водій ОСОБА_3 о 08.30 год. виїхав з гаража НУ «Львівська політехніка» автомобілем НОМЕР_1, а о 17.30 год. повернув зазначений транспортний засіб у гараж університету.

У матеріалах справи міститься належним чином засвідчена копія пояснювальної записки водія ОСОБА_3 до ректора НУ «Львівська політехніка», у якій зазначається, що він 17.11.2014р. з метою виконання трудових обовязків о 08.30 год. виїхав з гаража на вул.Конюшинній №3 на службовому автомобілі НОМЕР_1; по закінченні робочого дня, виконавши службове доручення по доставці вантажу, о 17.30 год. заїхав у гараж та повернув автомобіль з користування, про що зроблено відповідні підписи у шляховому листі; маючи намір використати автомобіль в особистих цілях не у робочий час та не у звязку з виконанням трудових обовязків, водій повідомив безпосередному керівнику неправдиву інформацію про те, що йому щойно зателефонували з університету та доручили термінову роботу з необхідним виїздом на службовому автомобілі; після цього, усвідомлюючи, що після 18.00 год. використовувати службовий автомобіль заборонено, він взяв автомобіль та виїхав з гаража і о 19.00 год. вчинив ДТП.

19.11.2014р. ОСОБА_4 повідомила позивача про ДТП, подавши відповідну заяву за номером 1.102.14.06582.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 17.12.2014р. ОСОБА_3 визнано винним за ст.124 КпАП та накладено штраф.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 16.01.2015р. ОСОБА_3 визнано винним за ч.1 ст.130 КпАП (керування автомобілем у нетверезому стані) та накладено штраф.

14.01.2015р. складено Звіт 149/15 про оцінку автомобіля НОМЕР_4, відповідно до висновків якого вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля становить 49901,99 грн.

23.02.2015р. позивачем складено страховий акт, в якому визначено розмір страхового відшкодування у сумі 49901,99 грн.

ПрАТ СК «АХА Страхування» сплатило ОСОБА_4 49 901,99 грн. страхового відшкодування згідно акту №VESKO4389/2015 без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням №1589982 від 24.02.2015 р.

26.11.2015р. позивач звертався до НУ «Львівська політехніка» з вимогою про виплату у порядку регресу 49901,99 грн. Докази сплати відповідачем заявленої до стягнення суми відсутні.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання.

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст.993 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України).

Згідно ст.38 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, зокрема, у стані алкогольного чи наркотичного спяніння.

Оскільки позивач виплатив потерпілій особі страхове відшкодування у розмірі 49 901,99 грн., а ОСОБА_3 вчинив ДТП у стані алкогольного спяніння, СК «АХА Страхування» набула права вимоги до відповідальної за збитки особи.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

Як підтверджується довідкою №560-42 від 18.11.2014р., яка міститься в матеріалах справи, ОСОБА_3 на час ДТП працював водієм 2 класу автогосподарства університету.

У матеріалах справи містяться належним чином засвідчені копії шляхового листа і пояснювальної записки, які підтверджують, що на момент ДТП водій ОСОБА_3 не виконував своїх трудових обовязків, а самовільно використовував автомобіль для власних потреб. Страхова компанія зазначає, що дані документи не можуть підтверджувати факт невиконання трудових обовязків водієм під час ДТП. Суд звертає увагу позивача, що згідно ст.32 ГПК України доказами у справі будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору; ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами та поясненнями представників сторін.

Відповідно до ч.2 ст.4-3 та ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст.43 ГПК України).

У пункті 2.3 постанови Пленум Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р. звертає увагу, що, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

У даному випадку позивач не довів, чому при вирішенні даного спору не можна використовувати зазначені вище письмові докази та пояснення відповідача, а його твердження про те, що водій написав пояснювальну записку, ніби то через те, що він перебуває у трудових відносинах і університет свідомо наполягав на такому написанні, щоб уникнути відповідальності, не підтверджена жодними доказами. Відтак, суд не може не брати до уваги шляховий лист та пояснювальну записку.

Верховний Суд України в постанові від 28 січня 2015 року у справі № 6-229цс14 висловив правову позицію, яка згідно ст.111-28 ГПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, про те, що відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у звязку з виконанням трудових (службових) обовязків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обовязків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обовязків працівника.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку, що відповідати за шкоду, заподіяну ОСОБА_3, НУ «Львівська політехніка» не повинна, оскільки така шкода заподіяна не у звязку з виконанням ним трудових (службових) обовязків. Належним відповідачем у такому спорі повинен бути сам водій транспортного засобу. Тому у задоволенні позову суд відмовляє.

Судовий збір згідно ст.49 ГПК України залишається за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 12, 33, 34, 44, 49, 82, 84, 85, 111-28 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні 26.09.2016р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст складений та підписаний 27.09.2016 р.

Суддя Яворський Б.І.