ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.09.16р. Справа № 904/5651/16

За позовом Дніпродзержинського Комунального автотранспортного підприємства № 042802, м. Кам'янське, Дніпропетровська область

до Комунального житлово-експлуатаційного підприємства "ОРІОН", м. Кам'янське, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у розмірі 494 485,25 грн. за договором на надання послуг з вивезення побутових відходів

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

від позивача - ОСОБА_1 представник - дов. № 302 від 05.09.2016р.

від відповідача - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Дніпродзержинське Комунальне автотранспортне підприємство № 042802 звернулося до господарського суду з позовом в якому просить стягнути з Комунального житлово-експлуатаційного підприємства "ОРІОН" заборгованість за договором № 03 від 01.02.2013р. надання послуг з вивезення побутових відходів в розмірі 494 485,25 грн., яка складається із 452 409,57 грн. основного боргу, 6 217,61 грн. інфляційних втрат, 39 390, 00 грн. штрафних санкцій, 2 685,68 грн. відсотків річних за користування коштами.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Відповідачем зобов'язань за договором щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару.

У судовому засіданні 06.09.2016р. позивачем надавалась заява про уточнення позовних вимог, однак суд не прийняв зазначену заяву до розгляду оскільки позивач не надав доказів направлення її на адресу відповідача.

20.09.2016р. позивач надав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача 462 911,89 грн. основного боргу.

Згідно ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р. передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК, ціну позову вказує позивач.

Враховуючи, що зменшення розміру позовних вимог не суперечить чинному законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, суд приймає заяву позивача до розгляду.

Відповідач у судове засідання не з'явився, 06.09.2016р. надав до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги визнав частково у сумі основного боргу 462 911,89 грн., просить справу розглянути без його участі.

Як свідчать матеріали справи, при подачі позовної заяви позивач крім стягнення заборгованості за договором просив з метою забезпечення позову винести ухвалу та накласти арешт на рахунки відповідача в межах 494 485,25 грн.

Розглянувши заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову, суд відмовляє у її задоволенні з наступних підстав.

У відповідності до ст. ст. 66, 67 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою сторони, яка подала позов, або за своєю ініціативою має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Зі змісту вказаних статей вбачається, що обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає в доказуванні обставин, з якими пов'язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Водночас, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Отже вимога про вжиття заходів до забезпечення позову повинна бути обґрунтована з поданням належних і допустимих доказів, що підтверджують можливість виникнення ускладнень у виконанні судового рішення.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, відповідних доводів в обґрунтування вимоги про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунки відповідача в межах 494 485,25 грн., позивач не наводить.

Більш того, у розумінні положень розділу 10 Господарського процесуального кодексу України "Забезпечення позову", розглядаючи вимогу про забезпечення позову суд оцінює, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, співрозмірний позовній вимозі і яким чином цей захід забезпечуватиме фактичну реалізацію мети його вжиття.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимога Позивача про вжиття заходів до забезпечення позову, змістом якої є накладення арешту на рахунки відповідача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

У судовому 01.08.2016р. відкладено розгляд справи на 06.09.2016р.

Ухвалами суду від 06.09.2016р. продовжено строк розгляду справи до 23.09.2016р. та відкладено розгляд справи на 20.09.2016р.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу сторонами не подавалось.

У судовому засіданні 20.09.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вислухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.2013р. року між Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством "Оріон" комунального підприємства «Дніпродзержинське житлове обєднання» (далі замовник, відповідач) та Дніпродзержинським комунальним автотранспортним підприємством № 042802 (далі виконавець, позивач) укладено Договір № 03 надання послуг з вивезення побутових відходів (далі Договір), 30.12.2015р. сторонами укладено Додаткову угоду до договору надання послуг з вивезення побутових відходів № 03 від 01.2.2013р.

Відповідно до п. 1.1. Договору виконавець зобовязується згідно з графіком надати послуги з вивезення побутових відходів на території, яка підпорядкована замовнику, а замовник зобовязується виконати обовязки, передбачені цим договором (далі послуги).

Згідно п. 1.4. Договору замовник доручає і оплачує, а виконавець надає йому послуги з вивезення побутових відходів, з території замовника, згідно з довідкою дислокацією про встановлені контейнери та місце збору відходів.

Пунктами 5.1. та 5.2. Договору встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата за надані послуги, оговорені в п. 1.1. Договору, здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця передоплатою у розмірі 30% для придбання поливо-мастильних матеріалів не пізніше 10 числа поточного місяця, а останній розрахунок до 3-5 числа місяця наступного за розрахунковим згідно з актом виконаних робіт (наданих послуг).

Цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та діє з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. (п. 8.1. Договору в редакції додаткової угоди від 30.12.2015р.).

Позивач виконав взяті на себе зобовязання належним чином, відповідно до умов договору, що підтверджується Актами надання послуг та Актами звіряння (а.с. 20-24), які підписані повноважними представниками сторін без заперечень та скріплений печатками підприємств сторін.

29.04.2016р. сторонами підписано графік погашення заборгованості за надані послуги з вивезення побутових відходів, згідно якого КЖЕП «ОРІОН» зобовязався оплатити заборгованість за вивезення побутових відходів до 30 червня 2016р. рівними частинами щоденно в банківські дні в сумі 12 467,53 грн. Загальна сума заборгованості станом на 01.05.2016р. становила 486 234,09 грн. (а.с. 19).

Однак відповідач за надані послуги розрахувався частково, в наслідок чого у нього перед позивачем виникла заборгованість у сумі 462 911,89 грн., що і стало причиною спору.

Вивчивши матеріали справи та надані сторонами документи, суд прийшов до висновку про задоволення позову на підставі наступного.

Відповідно до Господарського Кодексу України, на підставі господарсько-договірних відносин між сторонами виникли майнові господарсько-договірні зобов'язання.

Частиною 1 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених господарським кодексом України.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір, укладений між сторонами є договором про надання послуг та на нього розповсюджуються норми Цивільного кодексу України, передбачені главою 63.

Відповідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 902 ЦК України Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

З врахуванням викладеного, вимоги Позивача в частині стягнення суми основного боргу є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи та не спростовані Відповідачем, у звязку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі в розмірі 462 911,89 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, вимоги позивача підлягають задоволенню зі стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 462 911,89 грн.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати у справі слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 612 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 199 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 32-34, 36, 43, 44, 49, 75, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Комунального житлово-експлуатаційного підприємства "ОРІОН" (51911, Дніпропетровська область, м. Кам'янське (м. Дніпродзержинськ), вул. Звенигородська, (вул. Бойка), 14, 3) на користь Дніпродзержинського Комунального автотранспортного підприємства № 042802 (51905, Дніпропетровська область, м. Кам'янське (м. Дніпродзержинськ), вул. Дальня, 64, ) основний борг у сумі 462 911,89 грн. (чотириста шістдесят дві тисячі дев'ятсот одинадцять грн. 89 коп.) та витрат по сплаті судового збору у сумі 6 943,68 грн. (шість тисяч дев'ятсот сорок три грн. 68 коп.), про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 26.09.2016р.

Суддя ОСОБА_2