ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

22 вересня 2016 р. Справа № 902/618/16

Господарський суд Вінницької області у складі:

Головуючий суддя В. Білоус

ОСОБА_1 Матущак

за участю представників:

позивача : ОСОБА_2- згідно довіреності;

відповідача: ОСОБА_3- згідно довіреності;

відповідача: ОСОБА_4- згідно довіреності;

третьої особи 1: не з'явився;

третьої особи 2: ОСОБА_5- згідно довіреності.

Місце розгляду справи : приміщення суду, зал судових засідань № 1114

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрегат-Трейд" (40009, Сумська обл., м.Суми, вул.Набережна річки Стрілки, буд.54)

до:Приватного підприємства "Транспортна компанія "Беркут-Транс" (23201, Вінницька обл., Вінницький р-н, с.Вінницькі Хутори, вул.Немирівське шосе, 9) за участі третіх осіб на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору - ТОВ "АТБ-Маркет", 52005, Дніпровська обл., Дніпровський р-н, смт.Ювілейне, вул.Радгоспна, 76 (третя особа 1), ТОВ "Терра Фуд", 23600, Вінницька обл., м.Тульчин, вул.П.Ганжі, б.16 (третя особа 2)

про стягнення 69 759,13 грн. збитків, заподіяних частковою втратою вантажу при перевезенні

ВСТАНОВИВ :

Відповідач у відзиві проти позову заперечив покликаючись на те, що твердження Позивача про те, що обставини крадіжки є лише причиною втрати, нестачі вантажу та не виключають відповідальність перевізника, є помилковим. Вказує про те, що відповідно до ч.2 ст.217 ГК України відшкодування збитків є господарською санкцією, відповідно до ч.І ст.218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Юридичною підставою для усіх видів цивільно-правової чи господарсько-правової відповідальності є наявність певних умов, що у своїй сукупності утворюють склад цивільного (господарського) правопорушення. Необхідними умовами цивільно-правової та господарсько - правової відповідальності за загальним правилом є: протиправність поведінки особи; шкода як результат протиправної поведінки; причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою; вина особи, що заподіяла шкоду. Зазначає про те, що при цьому, обов'язковою умовою відповідальності за порушення зобов'язання є наявність вини. Вказує про те, що 01.03.2016 року під час руху автомобіля під керуванням водія відповідача ОСОБА_6 було взломано штабу на дверях напівпричепа, зірвано пломбу, встановлену вантажовідправником, та викрадено вантаж. Зазначає про те, що згідно Довідки ст.інспектора-чергового Самарського ВП ДВП ГУ НП України в Дніпропетровській області від 02.03.2016 р. на підставі заяви гр. ОСОБА_4 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000382. Вказує про те, що листом № 78-350-16 від 22.06.2016 року Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 відповідача повідомлено, що процесуальним керівником Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 було визначено територіальну підслідність по кримінальному провадженню № 0000382 за СВ П'ятихатського відділення поліції Дніпродзержинського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області. Зазначає про те, що ПП «ТК «Беркут - Транс» 30.06.2016 р. на адресу СВ П'ятихатського відділення поліції Дніпродзержинського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області надіслано лист № 26/16 з проханням надати інформацію про результати розгляду справи №0000382. Зазначає про те, що згідно повідомлення про вручення поштового відправлення даний лист був отриманий останнім 05.07.2016 р., однак, на даний час жодної відповіді не надійшло. Вказує про те, що ПП «ТК «Беркут-транс» неодноразово в телефонному режимі зв'язувалось з начальником слідчого відділу П'ятихатського відділення поліції Дніпродзержинського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області з проханням надати відповідь, проте останнім ігноруються ці вимоги. Зазначає про те, що враховуючи те, що частина вантажу була викрадена шляхом скоєння злочину - крадіжки третіми особами, що стверджується Довідкою ст.інспектора-чергового Самарського ВП ДВП ГУ НП України в Дніпропетровській області від 02.03.2016 р., тому у ПП «ТК «Беркут-Транс» відсутня вина у втраті вантажу. Вказує про те, що у ТОВ «Фрегат-Трейд» відсутні докази того, що у втраті вантажу сприяла будь-яка протиправна поведінка перевізника чи перевізником було вчинене правопорушення при перевезенні вантажу. зазначає про те, що збитки позивача виникли не внаслідок протиправної поведінки відповідача, а внаслідок злочинних дій осіб, які вчинили злочин, що є обставиною, уникнути якої перевізник не міг. Вказує про те, що викрадений вантаж був застрахований ТОВ «Фрегат-Трейд» в ТОВ СК «Альфа-Гарант». Зазначає про те, що згідно угоди про розмір страхового відшкодування від 02.06.2016р., підписаної ТОВ «Фрегат-Трейд» в ТОВ СК "Альфа-Гарант", сума страхового відшкодування склала 27 000,00 грн.; згідно п.4 даної угоди вказана сума мала бути виплачена протягом 10 робочих днів з дня підписання даної угоди. Вказує про те, що згідно п. 15.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтранс №363 від 14.10.97р. (надалі - Правил) у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між Перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом за формою, наведена в додатку 4. Зазначає про те, що в силу п.15.3 Правил записи в акті засвідчуються підписами вантажовідправника (вантажоодержувача) і водія. Зазначає про те, що ТОВ «Фрегат-Трейд» не надано Актів, які б відповідали додатку №4 Правил, а також були б підписані водієм. Вказує про те, що ПП «ТК «Беркут-транс» відповідно до п.15.6 Правил для засвідчення складання акта на вільному місці зворотного боку товарно- транспортної накладної записується дата складання і про що складений акт (наприклад: "Про недостачу місць", "Про порушення пломби" та ін.), однак, в товарно-транспортних накладних, на підставі яких здійснювалось перевезення, відсутні записи про складення Актів нестачі вантажу. Зазначає про те, що таким чином, у справі відсутні належним чином оформлені документи, які б підтверджували розмір завданих збитків. Зазначає про те, що поданої Позивачем товарно-транспортної накладної № РТР01Ф-110 від 01.03.2016 р. не було в дійсності, оскільки водій ОСОБА_4 не міг і не отримував вантаж 01.03.2016 р., оскільки 01.03.2016р. фізично знаходився в м.Дніпропетровську.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, третьої особи, водія ОСОБА_4 повно, всебічно, об'єктивно і в сукупності дослідивши подані в справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд на підставі ст.11, 509, 626, 627, 909, 924 ЦК України, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 42 759, 13 грн..

До такого висновку суд прийшов з огляду на таке.

12.02.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФРЕГАТ-ТРЕЙД» (в договорі "Експедитор") та Приватне підприємство «Транспортна компанія «БЕРКУТ-ТРАНС» (в договорі "Перевізник") уклали Договір №127 на перевезення вантажів автомобільним транспортом по території України (надалі - "Договір").

Згідно п.1.1 Договору предметом цього договору є порядок взаємовідносин, що виникають між Перевізником (Відповідачем) та Експедитором (Позивачем) при здійсненні автомобільних перевезень вантажів Експедитора, та пов'язаним з ними наданням різного виду послуг транспортними засобами Перевізника за заявками Експедитора.

Згідно п.2.2.4 Договору Перевізник зобов'язаний забезпечити збереження вантажу під час перевезення, перевалки та зберігання.

Згідно п.4.1 Договору сторона, що порушила свої зобов'язання за цим договором, повинна без зволікання усунути ці порушення. У випадку якщо неналежним виконанням договору іншій стороні заподіяні збитки у вигляді прямих збитків (витрат) та штрафних санкцій, винна сторона відшкодовує всю суму збитків стороні, яка їх понесла.

На виконання вказаного договору по Заявці № 5 від 29.02.2016 р. Позивач доручив Відповідачу ТОВ «БЕРКУТ-ТРАНС» здійснити перевезення вантажу.

Згідно товарно-транспортних накладних № РТF0ІФ-2763 від 29.02.2016 р. (видаткова накладна № ТFОІФ-2763 від 29.02.2016р.), № РТFОІФ-2764 від 29.02.2016 р. (видаткова накладна № ТРОІФ-2764 від 29.02.2016р.) та № РТР0ІФ-110 від 01.03.2016р.(видаткова накладна № ТF0ІФ-110 від 01.03.2016 р.) перевозилася молочна продукція на загальну суму 714 494, 59 грн. з ПДВ. Товар був прийнятий перевізником в місці завантаження: вул. Полковника Ганжі, 16, м. Тульчин Вінницької області для доставки, його транспортним засобом: автомобіль НОМЕР_1, НОМЕР_2, в місце розвантаження: Дніпропетровський район, смт. Ювілейне, вул. Люблянська (до перейменування - Булата), 6, вантажоодержувачу ТОВ «ОМЕГА» та Дніпропетровська обл., територія Ювілейної селищної ради, 8, вантажоодержувачу ТОВ «АТБ-МАРКЕТ».

Наразі, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України докази того, що при завантаженні товару до транспортного засобу, у перевізника були будь-які зауваження щодо якості вантажу та цілісності його пакування.

Таким чином, з огляду на наведене вище, господарським судом встановлено, що до перевезення відповідачу було передано товар у визначеній кількості та з цілісним пакуванням.

Відповідач повідомив позивача про те, що під час руху по автодорозі в районі Кіровограду невідомими особами була скоєна крадіжка частини вантажу. Пломби на даному автотранспорті були зірвані. Про вказаний факт водій повідомив в Самарський ВП ДВП ГУ НП України в Дніпропетровський області, що стверджується довідкою Самарського ВП ДВП ГУ НП України в Дніпропетровський області від 02.06.2016 р..

При прийманні вантажу від водія вищевказаного транспортного засобу ОСОБА_7 в місці розвантаження була виявлена відсутність на транспортному засобі перевізника належних транспортних пломб, встановлено факт нестачі товару на загальну суму 69 759, 13 грн., з ПДВ, що підтверджується трьома актами розбіжностей від 01.03.2016 р. за участю представників вантажовідправника та вантажоодержувача.

Вищевказане перевезення організовувалося позивачем, як експедитором, на виконання Договору на транспортно-експедиційне обслуговування № 20-ІФ від 18.01.2016 р., укладеного з - ТОВ «ТЕРРА ФУД», по Заявці №29.02/8Т від 29.02.2016 р.

Позивач згідно Претензії № 02.03-20-ІФ від 02.03.2016 р. відшкодував Клієнту (Замовник послуг) - ТОВ «ТЕРРА ФУД» - збитки в розмірі вартості втраченого вантажу в сумі 69 759 грн. 13 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 2066 від 25.05.2016 р. (а.с.46).

Позивачем було направлено Відповідачу претензію № 23 від 14.03.2016 р. про відшкодування вартості недостачі (часткової втрати вантажу) в сумі 69 759, 13 грн. яка залишена Відповідачем без реагування.

Вказані вище обставини і стали причиною виникнення спору.

Правовідносини, що виникають з перевезення вантажу регулюються главою 64 ЦК України.

Відповідно до статті 924 цього Кодексу перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема з договорів та інших правочинів.

Господарські зобов'язання можуть виникати, відповідно до ст. 174 ГК України, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Також кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Так, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 Цивільного кодексу України).

У ст.611 вказаного нормативно-правового акту зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

У ст.308 Господарського кодексу України зазначено, що відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Згідно зі статті 52 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 N 2344-111 автомобільний перевізник зобов'язаний забезпечити збереження вантажу, прийнятого до перевезення, до передачі вантажовласнику (уповноваженій ним особі) в пункті призначення; відшкодовувати замовнику збитки за пошкодження або псування вантажу, часткову чи повну його втрату, а також: збитки, завдані внаслідок несвоєчасної доставки вантажу.

Заперечення відповідача проти позову щодо відсутності вини відповідача у зв'язку із скоєнням злочину невідомими особами, що є обставиною якої відповідач уникнути не зміг судом до уваги не беруться з огляду на таке.

Ст.924 ЦК України передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обовязок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.

Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобовязаної сторони.

Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини перевізника чи відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом.

Пошкодження вантажу це зміна його фізичних властивостей (механічні поломки, дефекти, бій); нестача вантажу доставка вантажу одержувачу в меншій кількості, ніж оголошено до перевезення.

Стаття 924 ЦК зберігає раніше прийняті в цивільному праві України принципи майнової відповідальності перевізника: він відповідає при наявності його вини (частина перша статті 924 ЦК) і в межах вартості перевезеного вантажу і багажу (частина друга статті 924 ЦК). Понад вартість вантажу і багажу перевізник повертає клієнту відповідну провізну плату.

Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення.

Крім того, він також зобовязаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі.

Невиконання цього обовязку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками:

1) усунення цих обставин не залежало від перевізника. Це формулювання слід тлумачити в такий спосіб, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу, якщо відповідно до законодавства та договору перевезення він не несе обовязку усунення зазначених обставин;

2) перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Звідси слід зробити висновок про те, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підлягає під визначення непереборної сили, відповідно до частини першої статті 924 ЦК України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.

Переважному застосуванню підлягають саме норми статі 924 ЦК України, в частині обовязку доведення вини, оскільки зазначена стаття передбачає підстави звільнення перевізника від відповідальності.

Таким чином, законодавець покладає на перевізника обовязок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України № 6-2086цс15 від 23.03.2016 р..

Відповідно до ст. 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Стаття 134 Статуту автомобільного транспорту УРСР передбачає звільнення перевізника від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу в разі, коли: а) вантаж прибув у справному автомобілі (контейнері) за справними пломбами вантажовідправника, а штучний вантаж з справними захисною маркіровкою, бандеролями, пломбами вантажовідправника або виготовлювача; б) недостача, псування або пошкодження сталися внаслідок природних причин, зв'язаних з перевезенням вантажу на відкритому рухомому складі; в) вантаж перевозився у супроводі експедитора вантажовідправника (вантажоодержувача); г) недостача вантажу не перевищує норм природних втрат.

У зазначених випадках автотранспортне підприємство або організація несе відповідальність за незбереження вантажу, якщо пред'явник претензії доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу сталися з вини автотранспортного підприємства або організації.

Згідно п.2.2.4 Договору Перевізник зобов'язаний забезпечити збереження вантажу під час перевезення, перевалки та зберігання.

Позивач згідно Претензії № 02.03-20-ІФ від 02.03.2016 р. відшкодував Клієнту (Замовник послуг) - ТОВ «ТЕРРА ФУД» - збитки в розмірі вартості втраченого вантажу в сумі 69 759 грн. 13 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 2066 від 25.05.2016 р..

Посилання відповідача на те, що обставини крадіжки вантажу згідно з нормами чинного законодавства виключають його відповідальність, є безпідставними, оскільки норми як ГК України, так і ЦК України в правовому регулюванні перевезення вантажів не передбачають поняття "крадіжка", а лише "втрата", "нестача" вантажу. Отже, при визначенні стану виконання договору перевезення вантажу є підстави застосовувати поняття "крадіжка" лише для зазначення причини втрати, нестачі вантажу.

Зважаючи на недоведеність відповідачем визначених у ст. 314 ГК України обставин як правових підстав для звільнення його від відповідальності за втрату вантажу чи обставин, які свідчать про належне забезпечення вантажу від дій сторонніх осіб, непереборної сили, доводи відповідача не можна визнати обґрунтованими та відповідними законодавству і обставинам у справі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України № 22/406 від 07.11.2007 р..

Таким чином, з огляду на наведені вище приписи чинного законодавства та умови укладеного між позивачем та відповідачем правочину, господарський суд дійшов висновку, що відповідальність за втрату товару під час перевезення, що здійснювалось відповідачем на замовлення позивача на підставі договору № 126 від 12.02.2016 р., несе саме Приватне підприємство "Транспортна компанія "Беркут-Транс".

За таких обставин, судом встановлено порушення Приватним підприємством "Транспортна компанія "Беркут-Транс" умов укладеного між сторонами правочину в частині виконання прийнятих на себе зобов'язань відносно збереження вантажу у період між прийняттям вантажу до перевезення та його здачею належному вантажоодержувачу.

Судом зазначалось, що нормами цивільного законодавства України передбачено презумпцію вини перевізника. При цьому, станом на момент вирішення спору по суті відповідачем своєї вини у вчиненні правопорушення (недотримання взятих на себе зобов'язань) та невиконанні умов договору № 126 від 12.02.2016 р. не спростовано.

Таким чином, з наведеного вище вбачається, що позивачем правомірно в порядку ст.993 ЦК України було заявлено вимогу до перевізника, як відповідального за понесені збитки.

Заперечення відповідача проти позову про те, що ТОВ «Фрегат-Трейд» не надано Актів, які б відповідали додатку №4 Правил, а також були б підписані водієм судом до уваги не беруться з огляду на те, що водій звернувся до Самарського ВП ДВП ГУ НП України в Дніпропетровський області, про що йому видано довідку Самарського ВП ДВП ГУ НП України в Дніпропетровський області від 02.06.2016 р., яка не суперечить та збігається з актами розбіжностей від 01.03.2016 р. складеними за участю представників вантажовідправника та вантажоодержувача.

Заперечення відповідача проти позову про те, що у справі відсутні належним чином оформлені документи, які б підтверджували розмір завданих збитків судом до уваги не беруться з огляду на те, що вказаними доказами є акти розбіжностей від 01.03.2016 р. складені за участю представників вантажовідправника та вантажоодержувача.

Заперечення відповідача проти позову про те, що товарно-транспортної накладної № РТР01Ф-110 від 01.03.2016 р. не було в дійсності, оскільки водій ОСОБА_4 не міг і не отримував вантаж 01.03.2016 р., оскільки 01.03.2016р. фізично знаходився в м.Дніпропетровську судом до уваги не беруться з огляду на те, що згідно письмових пояснень представника третьої особи 2 наданих в судовому засіданні 22.09.2016 р. дата на товарно - транспортній накладній № PTF0IФ-110 від 01.03.2016 р. була проставлена невірно, а насправді складання товарно - транспортної накладної № PTF0IФ-110 відбувалося 29.02.2016 р..

З огляду на викладене у позивача виникло право вимагати від відповідача відшкодування збитків понесених внаслідок нестачі вантажу.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи між позивачем та Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" 17.03.2015 р. укладено договір добровільного страхування відповідальності експедитора № 14-Е/01-044-01270 згідно п.4.1 якого предметом вказаного договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі під час здійснення експедиційного обслуговування.

Згідно п.5.1.1. вказаного Договору страхування одним із застрахованих ризиків є повна або часткова втрата вантажу.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем разом із поясненнями № 85 від 16.09.2016 р. (подані до суду 22.09.2016 р., вх.№ 06-52/8635/16 від 22.09.2016 р.) додано копію платіжного доручення № 23442 від 08.06.2016 р., яким стверджується перерахування Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" Товариству з обмеженою відповідальністю "Фрегат-Трейд" 27 000 грн. страхового відшкодування.

Згідно п.1 ч.2 ст.22 ЦК України відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

З огляду на викладене, враховуючи те, що Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" перераховано позивачеві 27 000 грн. страхового відшкодування, то суд приходить до висновку про те, що позивачеві завдано фактичних збитків на суму 42 759, 13 грн. та про задоволення позовних вимог в сумі 42 759, 13 грн., оскільки після перерахування страховою компанією позивачеві 27 000 грн. страхового відшкодування сума фактично завданих позивачеві збитків зменшилась на 27 000 грн., із суми 69 759,13 грн. до суми 42 759, 13 грн., а тому позивач мав правові підстави пред'явити до стягнення з відповідача 42 759, 13 грн. збитків, заподіяних частковою втратою вантажу при перевезенні(69 759,13 грн.- 27 000 грн.= 42 759, 13 грн.), а не 69 759,13 грн. як заявлено в позовній заяві. До такого висновку суд прийшов з огляду на те, що на момент розгляду справи позивачеві відшкодовано 27 000 грн. та відсутні докази повернення вказаних коштів.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог суд на підставі ч.5 ст.49 ГПК України судові витрати на судовий збір в сумі 1 378 грн. розподіляє пропорційно задоволеним вимогам - 61,2% - 843,33 грн. на відповідача, 38,8% - 534,67 на позивача.

Керуючись викладеним, ст.4-3, 4-5, 22, 28, 32, 33, 34, 36, 43, 49, 75, 82 - 85, 115, 116 ГПК України, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково в сумі 42 759, 13 грн. збитків від втрати вантажу.

2. В позовних вимогах про стягнення 27 000 грн. збитків від втрати вантажу відмовити.

3. Судові витрати на судовий збір в сумі 843,33 грн. покласти на відповідача, в сумі 534,67 грн. на позивача.

4. Стягнути з Приватного підприємства "Транспортна компанія "Беркут-Транс", (23201, Вінницька обл., Вінницький р-н, с.Вінницькі Хутори, вул.Немирівське шосе, 9) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрегат-Трейд", (40009, Сумська обл., м.Суми, вул.Набережна річки Стрілки, буд.54) 42 759, 13 грн. збитків від втрати вантажу, 843,33 грн. для відшкодування судових витрат на судовий збір. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

5. Копію даного рішення направити третій особі 1 рекомендованим листом або вручити її повноважному представнику під розписку.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 22.09.2016 р. Повний текст рішення відповідно до ст.84 ГПК України оформлено і підписано 27 вересня 2016 р. Рішення набирає законної сили на протязі 10-ти днів з дня повного його оформлення і підписання.

Суддя Білоус В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - третій особі 1 - ТОВ "АТБ-Маркет" (52005, Дніпровська обл., Дніпровський р-н, смт.Ювілейне, вул.Радгоспна, 76)