КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2016 р. Справа№ 910/2651/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Гончарова С.А.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

за участю представників

від ПАТ „Аграрний фонд": Деруга Н.О. - дов. від 19.04.2016 року № 93-02/16, Адамчук Л.І. - дов. від 13.04.2016 року № 81-02/16

від ПАТ „Млибор": Боброва О.Ю. - дов. від 22.07.2016 року б/н, Гуськова О.А. - дов. від 01.09.2016 року № 19/16

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Аграрний фонд" на рішення господарського суду міста Києва від 09.06.2016 року

у справі № 910/2651/16 (судді: Домнічева І.О. (головуюча), Усатенко І.В. Нечай О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства „Млибор" (м. Чернігів)

до Публічного акціонерного товариства „Аграрний фонд" (м. Київ)

про стягнення 38 414 грн. 98 коп.

за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства „Аграрний фонд" (м. Київ)

до Публічного акціонерного товариства „Млибор" (м. Чернігів)

про стягнення 27 619 грн. 63 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство „Млибор" з позовом до Публічного акціонерного товариства „Аграрний фонд" стягнення 38 414 грн. 98 коп.

Ухвалою від 01.03.2016 року господарський суд міста Києва прийняв зустрічну позовну заяву Публічного акціонерного товариства „Аграрний фонд" до Публічного акціонерного товариства „Млибор" про стягнення 27 619 грн. 63 коп. до спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням від 09.06.2016 року господарський суд міста Києва Первісний позов задовольнив. Стягнув з Публічного акціонерного товариства „Аграрний фонд" на користь Публічного акціонерного товариства „Млибор" заборгованість у розмірі 38 414 грн. 98 коп. та 1 378 грн. 00 коп. У задоволенні зустрічного позову відмовив повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням ПАТ „Аграрний фонд" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 09.06.2016 року у справі № 910/2651/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ПАТ „Млибор" про стягнення 38 414 грн. 98 коп. та задовольнити зустрічну позовну заяву ПАТ „Аграрний фонд" про стягнення збитків у розмірі 27 619 грн. 63 коп.

Ухвалою від 11.07.2016 року Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Гончаров С.А. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Аграрний фонд" на рішення господарського суду міста Києва від 09.06.2016 року у справі № 910/2651/16 було прийнято до провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні за участю представників сторін.

В зв'язку з перебуванням судді учасника колегії Суліма В.В. у відпустці відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 07.09.2016 року було визначено склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Майданевич А.Г., Гончаров С.А.

Після зміни складу колегії розгляд справи розпочався спочатку.

В судовому засіданні 08.09.2016 року оголошувалася перерва до 22.09.2016 року.

В судовому засіданні 22.09.2016 року представники відповідача [за первісним позовом] підтримали вимоги апеляційної скарги. Представники позивача [за первісним позовом] проти вимог апеляційної скарги заперечували з підстав, викладених у запереченні на апеляційну скаргу.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи 01.11.2013 року Публічне акціонерне товариство „Млибор" (Зерновий склад) та Публічне акціонерне товариство „Аграрний фонд" (Поклажодавець) уклали договір складського зберігання № 200-05/13, відповідно до умов якого Поклажодавець зобов'язується передати, а Зерновий склад прийняти на зберігання зернові, зернобобові, круп'яні, олійні культури в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку поклажодавця і засвідчується складськими квитанціями та в установлений строк повернути їх поклажодавцю або особі, зазначеній ним, як одержувач, відповідно до якісних показників, передбачених діючими ДСТУ.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до складських квитанцій позивач приймав та зберігав зерно.

Відповідно до пункту 5.2 договору від 01.11.2013 року № 200-05/13 розмір плати (тарифу) за надання послуг по зберіганню зерна становить 13 грн. 75 коп., крім того ПДВ 2 грн. 75 коп., а всього з ПДВ 16 грн. 50 коп. за тону на місяць.

Пунктом 5.3 договору від 01.11.2013 року № 200-05/13 передбачено, що Поклажодавець сплачує вартість послуг із зберігання зерна на підставі наданих Зерновим складом в термін до 10 числа наступного за звітним місяцем одним пакетом наступних належним чином оформлених документів:

- акт наданих послуг;

-розрахунок обсягів коштів за зберігання ОДЦР до акту наданих послуг;

-форма № 36 (книга кількісно-якісного обліку, що містить інформацію про рух зерна згідно з бухгалтерським обліком зернових складів);

-форма № 47 (картка аналізу зерна);

-Акт-розрахунок (Додаток 7 до Інструкції) та акт форми № 34 - у разі проведення операцій з доробки Зерна, або акт зачистки форма № 30 - у разі вибуття всієї партії Зерна.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач в порушення умов договору припинив оплачувати послуги та не сплатив позивачу вартості наданих послуг із зберігання за період з грудня 2014 року по вересень 2015 року.

Станом на день звернення позивача до суду з позовною заявою, заборгованість по не оплаті за надані послуги становить 38 414 грн. 98 коп.

При цьому, в матеріалах справи міститься акт звірки розрахунків стосовно наявності у відповідача заборгованості з оплати послуг у заявленій сумі.

Ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України визначено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з положень ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Ст. 936 ЦК України встановлено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно п. 24 ст. 1 Закону України „Про зерно та ринок зерна в Україні" складські документи на зерно - товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов'язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа.

Згідно п. 1 Порядку випуску бланків складських документів на зерно, їх передачі та продажу зерновим складам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2003 року № 510, підставою для видачі складських документів на зерно (далі складські документи) є прийняття зерна зерновим складом на зберігання.

Наказом Міністерства аграрної політики України від 27.06.2003 року № 198 затверджено Положення про обіг складських документів на зерно.

Згідно п. 1.1 Положення про обіг складських документів на зерно складськими документами на зерно є: складська квитанція, просте та подвійне складські свідоцтва.

Пункт 1.7 Положення про обіг складських документів на зерно визначає, що зерновий склад на бажання поклажодавця зобов'язаний видати йому один із складських документів на зерно. При оформленні партії зерна складська квитанція виписується в обов'язковому порядку як первинний документ, що засвідчує кількість та якість прийнятого складом зерна.

Ч. 1 ст. 938 ЦК України встановлює, що зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ „Млибор" зазначив, що ПАТ „Аграрний фонд" в порушення зобов'язання щодо оплати вартості наданих позивачем послуг, відповідно до умов договору, не сплатив на користь позивача [за первісним позовом] 38 414 грн. 98 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Доказів погашення заборгованості ПАТ „Аграрний фонд" суду не надав.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що місцевий господарський суд правомірно задовольнив первісний позов в частині стягнення з відповідача [за первісним позовом] заборгованості за договором складського зберігання у розмірі 38 414 грн. 98 коп.

ПАТ „Аграрний фонд" заявило зустрічний позов, в якому просило стягнути з ПАТ „Млибор" 25 682 грн. 52 коп. збитків за неправомірне списання зерна у розмірі 25 682 грн. 52 коп., 1 341 грн. 81 коп. інфляційних, 595 грн. 30 коп. 3% річних.

Відповідно до п.п. „б" п. 2 Правил організації та ведення технологічного процесу на елеваторах і хлібоприймальних підприємствах, затверджених Наказом Міністерства заготовок СРСР від 25.07.1983 року № 251, складовими частинами технологічної лінії для приймання , обробки і відвантаження зерна є: розвантажувальні пристрої з обладнанням, вентиляційними мережами, засобами управління і бункерами для зерна.

Відповідно до п. 12.2 Правил в процесі обробки, транспортування та затарювання хлібопродуктів в обладнанні, спорудах і виробничих приміщеннях утворюється органічний пил, який, перебуваючи в підвішеному стані в концентраціях між нижнім і верхнім концентраційними межами запалення, при наявності джерела запалювання і температури може вибухнути.

Пунктом 12.11 Правил передбачено, що приміщення, в яких відбувається виділення зернового пилу, повинні бути забезпечені стаціонарними або пересувними пилососними установками для систематичного видалення пилу зі стін, підлог, устаткування.

Пунктом 12.12 Правил встановлено, що елеватори повинні мати безперебійно працюючі ефективні витяжні шафи.

Відповідно до п. 7.15 Правил технологічне і транспортне обладнання елеваторів і складів включають в роботу тільки при справних аспіраційних установках, що запобігають виділення пилу з працюючого обладнання. Аспіраційні установки включають в роботу до пуску технологічного і транспортного устаткування, а вимикають після його зупинки » .

Зважаючи на вищевказане, є обов'язковим елементом технологічного процесу проходження зерна через аспіраційні установки при його вивантаженні (відвантаженні).

При цьому, виділяється аспіраційний пил, який кваліфікується як відходи III категорії.

За твердженням ПАТ „Млибор" додаткової доробки (очищення) вищевказаного зерна, що належало ПАТ „Аграрний фонд" не проводилося і відходи, що утворились є виключно наслідком дотримання законодавчо встановленого процесу відвантаження, а саме проходження зерна через аспіраційні установки.

У відповідності до п. 2.11 Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах, затвердженої Наказом Міністерства аграрної політики України від 13.10.2008 року № 661, аспіраційні відноси (аспіраційний пил), отримані в процесі вентилювання зерна, що переміщується механізмами, (в даному випадку при проведенні відвантаження), оформлюються актами довільної форми.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що згідно чинного законодавства не є обов'язковим включення до умов господарських договорів положень, які врегульовані законами та підзаконними актами, в зв'язку з чим ПАТ „Млибор" не мало обов'язку погоджувати з ПАТ „Аграрний фонд" власні дії щодо процесу відвантаження зерна, який регулюється вищенаведеними нормативними актами.

ПАТ „Аграрний фонд" стверджував, що відсутні норми закону, які дозволяють відповідачу за зустрічним позовом списання аспіраційних відходів при відвантаженні та ставить під сумнів списану кількість таких відходів.

Головним нормативним документом, який регулює облік і оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на елеваторах є Інструкція про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах, затверджена Наказом Міністерства аграрної політики України від 13.10.2008 року № 661.

У відповідності до п. 2.11 Розділу 3 Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах аспіраційні відноси (аспіраційний пил), отримані в процесі вентилювання зерна, що переміщується механізмами, (в даному випадку при проведенні відвантаження), оформлюються актами довільної форми.

Відповідно до Додатку 3 до Інструкції пил аспіраційний відноситься до відходів ІІІ-ї категорії.

Згідно п. 7.41 Розділу 7 Інструкції „аспіраційний пил списується пропорційно масі переміщеного (приймання, відпуск, внутрішнє переміщення) зерна за культурами та за власниками згідно з актом розподілу".

При цьому Інструкція не встановлює межі та нормативно допустимий розмір списання таких відходів, а вказує на те, що аспіраційний пил списується пропорційно масі відпущеного зерна з урахуванням культури та власників.

Отже, ПАТ „Млибор" здійснювало відвантаження (відпуск) у відповідності до вимог Інструкції та здійснило списання відходів третьої категорії в тій масі, яка фактично утворилась, що підтверджується актами зважування.

На Державну інспекцію сільського господарства України на момент існування договірних відносин було покладено контроль за виконанням вимог нормативно-правових актів щодо якості зерна та продуктів його переробки, додержанням технічних умов, вимог технічних регламентів, державних стандартів та інших нормативно-технічних документів під час виробництва, зберігання реалізації та ведення технологічних процесів із зерном та продуктами його переробки та інше.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що підписанням та проставленням власної печатки. ДІСГ України, як компетентний контролюючий орган визнала правомірність та обсяг списаних відходів III категорії (аспіраційного пилу).

Акти-розрахунки на кожну партію відвантаженого зерна надавались ПАТ „Аграрний фонд" вчасно, про що свідчать відповідні підписи повноважного його представника на супровідних листах про направлення відповідачу документів.

ПАТ „Аграрний фонд" ставить під сумнів зміну зернової домішки зерна, що зазначена в Актах при відвантаженні.

Проте, така зміна є цілком виправданою та не виходить за межі, встановлені п.3.1.8 Розділу 3 Міждержавного стандарту, ГОСТ 30483-97. Зерно.

Так, відповідно до п.7.26, 7.27 Розділу 7 Інструкції: Записи в книгах форми № 36 проводяться щодня, але не пізніше дня, наступною за операційним.

7.26. У графах 9 і 13 вказуються центнеро-відсотки за вологістю, а в графах 10 і 14 - центнеро-відсотки за смітною домішкою (маси, помноженої на % вологості чи смітної домішки).

Центнеро-відсотки проставляються в цілих одиницях, частки менше 0,5 - відкидаються, а 0.5 і більше - приймаються за одиницю.

Показники вологості і смітної домішки записуються в книгах форми № 36 з точністю до 0,1%.

7.27. Середньозважена якість за вологістю і смітною домішкою за визначений період часу визначається шляхом ділення суми центнеро-відсотків на масу зерна чи продукції, зазначену в графах 8 чи 12 форми № 36 за той самий період. Середньозважена якість визначається з точністю до 0,01%".

Зважаючи на різні способи підрахунку (0.1% та 0.01 %), округлення та необхідність зворотнотнього перемноження, беручи до уваги суто математичні особливості від таких дій, кінцевий результат після коми може змінюватись.

Ст. 224, 225 ГК України визначають порядок відшкодування збитків за порушення господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 224 ГК України. учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібно довести наявність елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, факт понесення збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вину. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Згідно ч. 1 ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються зокрема:

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором (ч. 2 ст. 623 ЦК України).

З наведених положень випливає, що збитки, як категорія цивільно-правової відповідальності, являють собою ті негативні наслідки, що виникають як невідворотний результат порушення законних прав та інтересів особи, де збитки є наслідком, а протиправна поведінка заподіювача шкоди - причиною. Таким чином, застосування відповідальності у вигляді відшкодування збитків можливе лише за наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, наявності збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та спричиненими збитками, а також вини порушника в їх заподіянні.

Оскільки ПАТ „Аграрний фонд" не було доведено факту завдання йому збитків, то колегія суддів приходить до висновку, що місцевий господарський суд правомірно відмовив в задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

З урахуванням викладеного, положення ст. 625 ЦК регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відшкодування збитків не є борговим (грошовим) зобов'язанням, а тому на нього не можуть нараховуватися втрати від інфляції та 3% річних.

Дія ч. 2 ст. 625 ЦК про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги ПАТ „Млибор" до ПАТ „Аграрний фонд" є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги ПАТ „Аграрний фонд" до ПАТ „Млибор" є необґрунтованими, недоведеними та не підлягають задоволенню.

Отже доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Аграрний фонд" на рішення господарського суду міста Києва від 09.06.2016 року у справі № 910/2651/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 09.06.2016 року у справі № 910/2651/16 залишити без змін.

3. Справу № 910/2651/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

С.А. Гончаров