КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2016 р. Справа№ 925/722/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Калатай Н.Ф.

Баранця О.М.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.

представників:

від позивача ОСОБА_2

від відповідача 1 не з'явився

від відповідача 2 Татаринов О.С.

від третьої особи 1 не з'явився

від третьої особи 2 не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 02.07.2016 (суддя Дорошенко М.В. )

за позовом ОСОБА_4

до відповідача 1 ОСОБА_5

відповідача 2 Приватного акціонерного товариства "Драбівське"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

1 Товариство з обмеженою відповідальністю "Бул-Спрей"

2 Арбітражний керуючий, ліквідатор товариства з обмеженою відповідальністю "Ріана-Реєстр" ОСОБА_6

про визнання права власності на акції, витребування акцій та припинення права власності на них

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 02.07.2016 відмовлено у прийнятті позовної заяви ОСОБА_4.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_4 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вказану ухвалу та передати справу на розгляд до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2016 прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду 27.09.2016.

В судове засідання 27.09.2016 з'явились представники позивача та відповідача 2.

Представники відповідача 1 та третіх осіб в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно зі ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Беручи до уваги, що представники відповідача 1 та третіх осіб повідомлені про час та місце судового розгляду належним чином, а також враховуючи строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, передбачені ст. 102 ГПК України, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представників відповідача 1 та третіх осіб.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати оскаржувану ухвалу Господарського суду Черкаської області від 02.07.2016.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив залишити без змін оскаржувану ухвалу Господарського суду Черкаської області від 02.07.2016.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 2, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

При цьому, відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

За змістом п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» від 24 жовтня 2011 року № 10, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори зі справ, що виникають з корпоративних відносин. З огляду на приписи частини другої статті 1та статті 12 ГПК зазначені справи підвідомчі господарським судам і в тому разі, якщо сторонами в судовому процесі виступають фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

При цьому, справи, що виникають з корпоративних відносин, - це справи зі спорів між юридичними особами та їх учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасниками, які вибули, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи. Предметом відповідних позовів можуть бути вимоги про визнання недійсними: актів органів управління юридичної особи; її установчих документів; правочинів, укладених юридичною особою, якщо позивач обґрунтує свої вимоги порушенням його корпоративних прав або інтересів, тощо (п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» від 24 жовтня 2011 року № 10).

Як передбачено ст. 167 Господарського кодексу України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, що має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов'язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Згідно зі ст. 6 вказаного Закону, акція це - іменний цінний папір, який посвідчує майнові права його власника (акціонера), що стосуються акціонерного товариства, включаючи право на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів та право на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації, право на управління акціонерним товариством, а також немайнові права, передбачені Цивільним кодексом України та законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств.

Відповідно до підп. 11 п. 1 ст. 1 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», під обігом цінних паперів розуміється вчинення правочинів, які пов'язані з переходом прав на цінні папери і прав за цінними паперами, крім договорів, що укладаються у процесі емісії, при викупі цінних паперів їх емітентом та купівлі-продажу емітентом викуплених цінних паперів.

Суд зазначає, що сутність цінного паперу полягає в особливому правовому зв'язку між правом на цінний папір (як на документ) та правами, які виникають з цінного паперу (можливість реалізувати сукупність корпоративних прав, посвідчених таким документом).

З сукупного аналізу вищенаведеного, колегія суддів прийшла до висновку, що предметом розгляду спору, що виникає з корпоративних відносин, який пов'язаний з цінними паперами, може бути вимога стосовно прав, які виникають з цінного папера (корпоративні права в розумінні ст. 167 Господарського кодексу України), натомість спір про право на цінний папір, пов'язаний з відносинами його обігу, за своєю правовою природою не є корпоративним.

Вищезазначена позиція суду обґрунтовується правовими висновками Верховного суду України, викладеними в постанові Пленуму «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» від 24 жовтня 2008 року № 13, відповідно до п. 7 якої у зв'язку з відсутністю в законодавстві норм про спеціальну підвідомчість (підсудність) спорів, пов'язаних з емісією цінних паперів, розміщенням акцій чи їх обігом, а також часток у статутному (складеному) капіталі товариства, що виникають між акціонерами (учасниками) господарського товариства та товариством (крім передбачених пунктом 4 частини першої статті 12 ГПК), такі позови повинні приймати господарські суди за правилами статті 1 ГПК, тобто з урахуванням суб'єктного складу учасників спору.

Відповідно до п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" від 25.02.2016 № 4 до корпоративних спорів не належать та вирішуються загальними або господарськими судами залежно від суб'єктного складу, зокрема спори про визнання права власності на акції, спори щодо укладання, розірвання, зміни, виконання, а також визнання недійсними договорів купівлі-продажу акцій, та спори щодо інших правочинів з акціями, крім спорів, пов'язаних з порушенням переважного права акціонерів на придбання акцій.

Таким чином, під час визначення підвідомчості у спорах, які пов'язані з обігом акцій, господарським судам необхідно розрізняти правовідносини щодо акцій як речей та правовідносини з приводу реалізації корпоративних прав, посвідчених акціями. Хоча змістом акцій є посвідчені ними корпоративні права, однак відповідно до ст. 177 ЦК України цінні папери (у тому числі акції) є речами. Корпоративними є відносини, що пов'язані з реалізацією корпоративних прав, посвідчених акціями. Відносини, які пов'язані з обігом акцій, до корпоративних не належать (п. 2.2. Довідки Вищого господарського суду України за результатами вивчення та узагальнення судової практики вирішення господарськими судами спорів, що пов'язані з обігом цінних паперів за 2012 - 2013 роки).

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що позовні вимоги щодо визнання права власності позивача на акції обґрунтовані незаконним набуттям відповідачем 1, який є фізичною особою, відповідних прав на такі акції за наслідками вчинення правочинів, пов'язаних з переходом прав на цінні папери, що в розумінні підп. 11 п. 1 ст. 1 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» є обігом цінних паперів, ці вимоги за своєю правовою природою не є такими, що виникають з корпоративних відносин, оскільки не пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності юридичної особи-емітента акцій, а пов'язані із захистом права власності позивача на акції як об'єкт цивільних прав у речових правовідносинах.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до ПАТ «Драбівське», ОСОБА_5, ТОВ «Бул-Спред» та ТОВ «Ріана-Реєстр» про визнання права власності на цінні папери, їх витребування та стягнення невиплачених дивідендів.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.06.2015 по справі №712/11391/14-ц в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 21.10.2015 зазначене рішення скасовано, а провадження по справі закрито, в зв'язку з підвідомчістю даного спору господарським судам.

Відповідно до п. 1.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" від 25.02.2016 № 4 з метою запобігання порушенню конституційних прав особи на судовий захист та усунення спорів щодо юрисдикції, судам слід враховувати, що у разі коли в ухвалі про закриття провадження у справі місцевим загальним судом визначено господарську юрисдикцію спору як такого, що виник з корпоративних правовідносин, та справа підлягає розгляду господарським судом.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала місцевого господарського суду підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 5 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до пункту 4.8. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду, з числа зазначених у частині сьомій статті 106 Господарського процесуального кодексу України, з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно з загальними правилами статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене вище, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що місцевим господарським судом не повно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, в зв'язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Черкаської області від 02.07.2016 по справі №925/722/16 скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 106 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

2.Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 02.07.2016 по справі №925/722/16 - скасувати.

3.Матеріали справи №925/722/16 передати на розгляд до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді Н.Ф. Калатай

О.М. Баранець