ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2016 р. Справа № 909/610/16

господарський суд Івано-Франківської області у складі

судді Рочняк О. В.

секретар судового засідання Павлюк У.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

(вул.Коцюбинського, 7, смт.Підволочиськ, Підволочиський, р-н, Тернопільська обл., 47800);

до: товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова фірма "РОДНИК ПЛЮС",

(вул.Гоголя, 75, м.Снятин, Івано-Франківська обл., 78300);

про стягнення заборгованості за поставлений товар;

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 - представник, довіреність зареєстрована в реєстрі за № 477 від 14.05.14;

від відповідача: представники не з'явилися.

ВСТАНОВИВ: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова фірма "РОДНИК ПЛЮС", в якому просив стягнути з відповідача 397268 грн 75 коп заборгованості за поставлений товар з урахуванням пені за період з 15.10.15 по 14.04.16, інфляційних втрат за період з листопада 2015 по червень 2016 та 3% річних за період з 15.10.15 по 20.07.16.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 25.07.16 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 01.09.16.

Ухвалою від 01.09.16 господарський суд Івано-Франківської області відклав розгляд справи та повторно зобов'язав відповідача надати суду документально-обгрунтований відзив на позов.

19.09.16 від відповідача надійшов відзив на позов.

Ухвалою від 20.09.16 за клопотанням позивача (вх№ 9344/16) продовжено строк розгляду спору, а розгляд справи відкладено.

20.09.16 до суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач суму боргу зменшив до 396182 грн 64 коп. При цьому, розмір, пред'явлених до стягнення, сум пені та інфляційних втрат позивач зменшив до 65357 грн 85 коп та 22466 грн 84 коп відповідно, а розмір 3% річних збільшив в зв'язку із збільшенням періоду їх нарахування до 7757 грн 95 коп.

В п.3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 зазначено, що у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Таким чином, предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача 396182 грн 64 коп боргу, в тому числі: 300600 грн основної заборгованості, 65357 грн 85 коп пені, 22466 грн 84 інфляційних втрат та 7757 грн 95 коп 3% річних.

22.09.16 ТОВ "Агропромислова фірма "РОДНИК ПЛЮС" повторно подано відзив на позов.

Від ФОП ОСОБА_1 28.09.16 надійшли письмові пояснення по справі, а також ним долучено до матеріалів справи акт звірки взаєморозрахунків від 31.12.15.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, зазначив, що відповідач не розрахувався з ним за отриманий товар.

Відповідач в судове засідання не з'явився, у відзиві на позов підтвердив факт отримання від позивача товару згідно укладеного між ними договору, але зазначив про безпідставність нарахування позивачем пені, інфляційних втрат та 3% річних, а тому у позові просив відмовити.

Розглянувши матеріали справи, подані сторонами у справі та зібрані судом із врахуванням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, заслухавши представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку доказам у відповідності до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

14.10.15 між ФОП ОСОБА_1 (постачальник) та ТОВ "Агропромислова фірма "РОДНИК ПЛЮС" (покупець) укладено договір поставки № 54-10, за умовами якого постачальник зобов'язався поставити у встановлені терміни покупцеві макуху соєву, а покупець зобов'язався прийняти товар і сплатити за нього обумовлену грошову суму.

Відповідно до п.5.1 договору ціна товару за одиницю і по позиціях приймається на умовах поставки, викладених у видаткових накладних.

Покупець згідно п.6.3 договору здійснює передоплату товару в розмірі 100% протягом одного банківського робочого дня з моменту виставлення рахунку.

Судом з'ясовано, що на виконання умов укладеного між сторонами договору рахунок на оплату позивачем виставлено не було.

Що стосується доданого ним до позовної заяви рахунку-фактури № 0000082, то він не береться судом до уваги, оскільки датований 13.10.15, тобто ще до укладення договору поставки між сторонами, а отже не може бути доказом виконання позивачем умов цього договору.

Разом з тим, 14.10.15 позивач поставив, а відповідач прийняв за видатковою накладною № 0000094, підписану сторонами, макуху соєву на загальну суму 300600 грн. Факт отримання товару відповідач не заперечує.

Отже, сторони своїми діями змінили умови договору щодо оплати товару, позивач поставив, а відповідач прийняв товар без попередньої оплати.

Однак, отриманий товар відповідач не оплатив, в зв'язку з чим утворилась заборгованість в сумі 300600 грн.

Як визначено в ч.1 ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За договором поставки у відповідності до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч.6 ст.265 ГК України).

Згідно ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За вимогами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В ч.1 та ч.2 ст.538 Цивільного кодексу України визначено, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших правових актів, договору, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня); оперативно-господарські санкції (ч.2 ст.217 ГК України).

Згідно ст.ст.610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Також згідно вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, слід зазначити, що оскільки ст.692 Цивільного кодексу України встановлено обов'язок покупця негайно оплатити товар після його прийняття, передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару.

В п.1.12 постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13 роз'яснено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом на підставі ст.55 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням поданої відповідно до вимог ст.22 Господарського процесуального кодексу України заяви про зменшення позовних вимог, у відповідності до Рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених в листі Верховного суду України № 62-97р від 03.04.97, перевірено правильність нарахування позивачем сум пені, інфляційних втрат та 3% річних та за допомогою арифметичного розрахунку, проведеного в ІПС "Законодавство" встановлено, що з відповідача на користь позивача за визначений ним період слід стягнути 65236 грн 70 коп пені, 22142 грн 46 коп інфляційних втрат та 7740 грн 67 коп 3% річних.

З огляду на викладене, позовна заява підлягає задоволенню частково.

Також з відповідача на користь позивача у відповідності до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України слід стягнути 5935 грн 61 коп судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.174, 193 Господарського кодексу України, ст.ст.525, 526, 610, 611, 625, 692 Цивільного кодексу України та ст.49, ст.ст. 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова фірма "РОДНИК ПЛЮС" (вул.Гоголя, 75, м.Снятин, Івано-Франківська обл., 78300, код 37112925) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (вул.Коцюбинського, 7, смт.Підволочиськ, Тернопільська обл, 47800, код НОМЕР_1) 300600 (триста тисяч шістсот) грн заборгованості, 65236 (шістдесят п'ять тисяч двісті тридцять шість) грн 70 коп пені, 22142 (двадцять дві тисячі сто сорок дві) грн 46 коп інфляційних втрат, 7740 (сім тисяч сімсот сорок) грн 67 коп 3% річних та 5935 (п'ять тисяч дев'ятсот тридцять п'ять) грн 61 коп судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.10.16

Суддя Рочняк О. В.