КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2016 р. Справа№ 910/6045/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

за участю представників:

від позивача - Брунь В.П., представник за довіреністю № 134 від 11.07.2016р.;

від відповідача - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" на рішення господарського суду міста Києва від 08.06.2016 у справі №910/6045/16 (суддя Чебикіна С.О.) за позовом товариства з додатковою відповідальністю "Укрліфтсервіс" до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" про стягнення 1 098 613, 13 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Укрліфтсервіс" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" про стягнення 1 068 615, 64 грн. боргу, 10 727, 88 грн. 3% річних та 19 269,61 грн. інфляційних (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 20.04.2016).

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.06.2016 у справі №910/6045/16 позов задоволено повністю: вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 1 068 615, 64 грн. боргу, 10 727, 88 грн. 3% річних та 19 269,61 грн. інфляційних.

При ухваленні рішення по даній справі суд виходив з того, що відповідач не виконав своє грошове зобов'язання з оплати вартості наданих йому послуг за договором.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 08.06.2016 у справі №910/6045/16 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на необґрунтованість неврахування позивачем, сплачених відповідачем у листопаді та грудні 2015 року, коштів у загальній сумі 758 813, 85 грн.

Представник позивача в судовому засіданні 26.09.2016 проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином; про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім в даному судовому засіданні від відповідача до суду не надійшло.

Враховуючи наведене вище, а також те, що саме відповідачем подана апеляційна скарга, а отже його позиція є викладеною та зрозумілою, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" (замовник) та товариством з додатковою відповідальністю "Укрліфтсервіс" (виконавець) 19.10.2015 було укладено договір №199-15, за умовами якого виконавець зобов'язався з 19.10.2015 року по 18.10.2016 року надавати замовнику послуги, що зазначені в пункті 1.2. цього договору, а замовник - прийняти і оплатити ці послуги (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 1.2 договору найменування послуг: ремонтування та технічне обслуговування підіймального та вантажного устаткування (послуги з технічного обслуговування ліфтів).

Згідно п. 3.1 договору договірна вартість робіт за місяць розраховується відповідно до базової ціни та згідно з "Порядком визначення вартості технічного обслуговування ліфтів" затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 09.11.2006 року №369 із врахуванням ПДВ складає 642 733,00 грн.

Виконавець щомісячно здійснює розрахунок вартості наданих послуг по кожному житловому будинку (ліфту) окремо згідно Додатку № 1 до даного договору (п. 3.2 договору).

Пунктом 4.1 договору передбачено, що розрахунки за надані послуги здійснюються через Головний інформаційно-обчислювальний центр Київської міської державної адміністрації щомісяця після 25-го числа місяця наступного за розрахунковим, згідно рахунку, який складається на підставі підписаних між замовником та виконавцем актів виконаних робіт.

Відповідно до п. 10.1 договору він набирає чинності з 19.10.2015 і діє до 18.10.2016 включно.

На виконання умов договору позивачем за період з жовтня 2015 року по лютий 2016 року було надано відповідачу послуги на загальну суму 2 837 674, 11 грн., що підтверджується оформленими належним чином Актами приймання виконаних робіт (а.с. 33-114).

Відповідачем зобов'язання з оплати наданих позивачем послуг виконувались неналежним чином у зв'язку з чим за період з жовтня 2015 року по лютий 2016 року, з урахуванням часткових оплат на суму 1 769 058, 47 грн., утворився борг у загальній сумі 1 068 615, 64 грн.

У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором в частині оплати послуг у повному обсязі, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" 1 068 615, 64 грн. боргу (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 20.04.2016).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

За своєю правовою природою договір №199-15 від 19.10.2015 року є договором про надання послуг, оскільки результат роботи за таким договором не має речового відтворення, як у договорі підряду, та споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Приписами статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.1 договору передбачено, що розрахунки за надані послуги здійснюються через Головний інформаційно-обчислювальний центр Київської міської державної адміністрації щомісяця після 25-го числа місяця наступного за розрахунковим, згідно рахунку, який складається на підставі підписаних між замовником та виконавцем актів виконаних робіт.

Відповідачем зобов'язання з оплати наданих позивачем послуг виконувались неналежним чином.

Як вже зазначалось, відповідачем було частково оплачено надані позивачем послуги на загальну суму 1 769 058, 47 грн.

Заборгованість в сумі 1 068 615, 64 грн. відповідачем оплачена так і не була.

Враховуючи вищевикладене, на момент звернення позивача з даним позовом до суду строк виконання відповідачем зобов'язання з оплати наданих позивачем послуг настав.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Факт наявності заявленого до стягнення боргу підтверджується матеріалами справи, що наведено вище у даній постанові.

Доводи апелянта про необґрунтованість неврахування позивачем, сплачених відповідачем у листопаді та грудні 2015 року, коштів у загальній сумі 758 813, 85 грн., відхиляються колегією суддів, з огляду на наступне.

Вказані кошти були дійсно оплачені відповідачем позивачу у листопаді та грудні 2015 року через КП "Головний інформаційно-обчислювальний центр".

Разом з тим, з відомостей Головного інформаційно-обчислювального центру від 03.12.2015 за листопад 2015 року та від 04.01.2016 року за грудень 2015 року (а.с.166-167) вбачається, що зазначені кошти оплачувались відповідачем не на підставі, укладеного між сторонами договору №199-15 від 19.10.2015 року, а за іншими договорами, які були укладені між позивачем та іншими комунальними підприємствами.

Так, відповідач з метою забезпечення виконання зобов'язань вказаними підприємствами уклав договори поруки, тобто поручився перед позивачем за виконання грошових зобов'язань вказаними підприємствами.

При цьому, відповідач, посилаючись на угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог, зазначає про безпідставність не зарахування позивачем, ані по зазначеному в угодах договору, ані по договору №199-15 від 19.10.2015 року (на підставі якого заявлено вимоги у даній справі), коштів, сплачених у листопаді та грудні 2015 року у загальній сумі 758 813, 85 грн.

Слід зазначити, що позивачем правомірно не було враховано вказані кошти, як оплату боргу по договору №199-15 від 19.10.2015 року, на підставі якого заявлено вимоги у даній справі, оскільки в угодах про зарахування не міститься жодних посилань на вказаний договір.

Також, як вже було зазначено, відповідачем вказані кошти сплачувались позивачу на підставі інших договорів, що підтверджується відомостями КП "Головний інформаційно-обчислювальний центр" від 03.12.2015 за листопад 2015 року та від 04.01.2016 року за грудень 2015 року (а.с.166-167).

Крім цього, доказом врахування зазначених оплат, як виконання грошових зобов'язань саме за іншими договорами, є податкові накладні, які також не містять посилань на договір №199-15 від 19.10.2015 року (а.с.168-175).

З огляду на все вищевикладене, грошові кошти у загальній сумі 758 813, 85 грн. правомірно не були зараховані позивачем в рахунок оплати боргу по договору №199-15 від 19.10.2015 року.

Також, окрім суми основного боргу, позивачем заявлено до стягнення 3% річних в сумі 10 727, 88 грн. та інфляційні в сумі 19 269,61 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, як і трьох процентів річних від простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

З урахуванням того, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання за договором, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 10 727, 88 грн. та інфляційних в сумі 19 269,61 грн., розрахунок яких перевірений судом та не суперечить чинному законодавству.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 08.06.2016 у справі №910/6045/16 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Матеріали справи №910/6045/16 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко