ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2016 р.Справа № 916/2397/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів Принцевської Н.М., Лисенко В.А.

при секретарі судового засідання Бендерук Є.О.

за участю представників учасників судового процесу:

від прокуратури ОСОБА_1 за посвідченням від 26.01.2015 року №031666;

від ОСОБА_2 районної державної адміністрації не зявився;

від Приватного підприємства Укр-Петроль, м. Володимир-Волинський Волинської області ОСОБА_3 за довіреністю від 01.09.2016 року №01/09;

від ОСОБА_2 районної ради Одеської області ОСОБА_4 за довіреністю від 23.05.2016 року №01-10-163;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства Укр-Петроль, м. Володимир-Волинський Волинської області

на рішення господарського суду Одеської області від 13.06.2016 року

у справі № 916/2397/14

за позовом заступника ОСОБА_2 міжрайонного прокурора Одеської області

до відповідачів: ОСОБА_2 районної державної адміністрації, Приватного підприємства Укр-Петроль, м. Володимир-Волинський Волинської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 районної ради Одеської області

про визнання недійсним договору оренди та зобовязання повернути земельну ділянку

В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року ОСОБА_2 міжрайонний прокурор Одеської області звернувся до місцевого господарського суду з позовною заявою до ОСОБА_2 районної державної адміністрації, Приватного підприємства Укр-Петроль, м. Володимир-Волинський Волинської області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 районної ради, в якій просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки (реєстраційний номер 04.07.516.00003) загальною площею 0,250 га, розташованої на території Хлібодарської селищної ради за межами населеного пункту, укладеного 29.07.2008р. між відповідачами; повернути до земель запасу Хлібодарської селищної ради зазначеної земельної ділянки нормативною вартістю 76613 грн. коп.

Рішенням господарського суду Одеської області від 03.11.2014 року у справі № 916/2397/14 (головуючий суддя Брагіна Я.В., судді Гут С.Ф., Никифорчук М.І.) у задоволенні позову відмовлено повністю з мотивів недоведеності прокурором порушення прав та охоронюваних законом інтересів держави.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.01.2015 року у справі № 916/2397/14 (головуючий суддя Туренко В.Б., судді Поліщук Л.В., Таран С.В.) рішення господарського суду Одеської області від 03.11.2014 року у справі № 916/2397/14 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.03.2015 року у справі № 916/2397/14 (головуючий суддя Грейц К.В., судді Бакуліна С.В., Глос О.І.) постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22.01.2015 року та рішення господарського суду Одеської області від 03.11.2014 року у справі № 916/2397/14 скасовано та передано справу на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Рішенням господарського суду Одеської області від 22.06.2015 року у справі № 916/2397/14 (суддя Лічман Л.В.) позов задоволено, визнано недійсним договір оренди від 29.07.2008 року (реєстраційний номер 04.07.516.00003), укладений між ОСОБА_2 районною державною адміністрацією Одеської області та Приватним підприємством „Укр-Петроль, м. Володимир-Волинський Волинської області на земельну ділянку загальною площею 0,250 га, яка розташована на території Хлібодарської селищної ради (12 км + 200 м автошляху М 16 Одеса-Кучурган (ліва сторона), зобовязано Приватне підприємство „Укр-Петроль, м.Володимир-Волинський Волинської області повернути до земель запасу Хлібодарської селищної ради ОСОБА_2 районну Одеської області земельну ділянку площею 0,250 га, яка розташована на території Хлібодарської селищної ради (12 км + 200 м автошляху М 16 Одеса-Кучурган (ліва сторона), стягнуто з ОСОБА_2 районної державної адміністрації на користь Державного бюджету України 1522 грн. 50 коп. судового збору, стягнуто з Приватного підприємства „Укр-Петроль на користь Державного бюджету України 1522 грн. 50 коп. судового збору.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.09.2015 року у справі № 916/2397/14 (головуючий суддя Аленін О.Ю., судді Жеков В.І., Мишкіна М.А.) рішення господарського суду Одеської області від 22.06.2015 року у справі № 916/2397/14 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.12.2015 року у справі № 916/2397/14 (головуючий суддя Корсак В.А., судді Данилова М.В., Данилова Т.Б.) постанову Одеського апеляційного господарського суду від 09.09.2015 року і рішення господарського суду Одеської області від 22.06.2015 року у справі № 916/2397/14 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

При прийнятті постанови Вищий господарський суд України висловив вказівки щодо нового розгляду справи, зокрема, зазначив про те, що в оскаржуваних судових рішеннях порушено вимоги статті 32 Господарського процесуального кодексу України, оскільки господарські суди попередніх інстанцій належним чином не встановили початок перебігу строку позовної давності, а також не дослідили наявність чи відсутність поважних причин такого пропуску.

За результатами нового розгляду справи рішенням господарського суду Одеської області від 13.06.2016 року у справі № 916/2397/14 (головуючий суддя Зайцев Ю.О., судді Бездоля Ю.С., Гуляк Г.І.) позов заступника ОСОБА_2 міжрайонного прокурора Одеської області до відповідачів ОСОБА_2 районної державної адміністрації Одеської області, Приватного підприємства «Укр-Петроль», м. Володимир-Волинський Волинської області за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 районної ради Одеської області про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобовязання повернути земельну ділянку задоволено частково, визнано недійсним договір оренди від 29.07.2008 року (реєстраційний номер 04.07.516.00003), укладений між ОСОБА_2 районною державною адміністрацією Одеської області та Приватним підприємством „Укр-Петроль, м.Володимир-Волинський Волинської області на земельну ділянку загальною площею 0,250 га, яка розташована на території Хлібодарської селищної ради (12 км + 200 м автошляху М 16 Одеса-Кучурган (ліва сторона) та відшкодовано судові витрати на користь Державного бюджету України судовий збір у сумі 609 грн. 00 коп., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Приватне підприємство «Укр-Петроль», м.Володимир-Волинський Волинської області з рішенням суду не погодилось, тому звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд переглянути і скасувати рішення господарського суду Одеської області від 13.06.2016 року в частині визнання недійсним договору оренди від 29.07.2008 року (реєстраційний номер 04.07.516.00003), укладений між ОСОБА_2 районною державною адміністрацією Одеської області та Приватним підприємством „Укр-Петроль, м.Володимир-Волинський Волинської області на земельну ділянку загальною площею 0,250 га, яка розташована на території Хлібодарської селищної ради (12 км + 200 м автошляху М 16 Одеса-Кучурган (ліва сторона) у справі № 916/2397/14 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову в оскаржуваній частині відмовити.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним зясуванням всіх обставин справи. Зокрема, на думку скаржника, рішення місцевого господарського суду ґрунтується на припущеннях щодо невідповідності нормативної грошової оцінки нормам чинного законодавства, а також місцевий господарський суд нібито не взяв до уваги вказівки Вищого господарського суду України відносно необґрунтованості з боку позивача порушень інтересів держави.

Апеляційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду колегією суддів у складі: головуючого судді Діброви Г.І., суддів Принцевської Н.М., Колоколова С.І.

У звязку з відпусткою судді-учасника колегії ОСОБА_5, на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду, було проведено повторний автоматизований розподіл справи, внаслідок якого для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Діброви Г.І., суддів Принцевської Н.М., Лисенко В.А.

До Одеського апеляційного господарського суду 15.09.2016 року від ОСОБА_2 районної ради Одеської області надійшли письмові пояснення щодо апеляційної скарги, які судовою колегією долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні представники Приватного підприємства Укр-Петроль, м. Володимир-Волинський Волинської області і ОСОБА_2 районної ради підтримали доводи апеляційної скарги, представник прокуратури висловив заперечення на апеляційну скаргу. Представник ОСОБА_2 районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 29.07.2016 року. Про причину неявки суд не повідомив, своїми процесуальними правами, передбаченими статею 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, ніяких клопотань з цього приводу судовій колегії не надав, неявка без поважних причин у судове засідання представників сторін і третіх осіб не тягне за собою відкладення розгляду справи на інші строки, явка сторін та третьої особи ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 28.07.2016 року не була визнана обовязковою, тому справу розглянуто за наявними матеріалами та поясненнями присутніх представників сторін і третьої особи, а повний текст постанови направляється учасникам судового процесу в установленому порядку.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для зясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в справі № 916/2397/14 та наданих присутніми представниками сторін і третьої особи пояснень.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин повторно розглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення присутніх представників сторін і третьої особи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Одеської області від 13.06.2016 року у справі № 916/2397/14 є обґрунтованим та правомірним, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Розпорядженням ОСОБА_2 районної державної адміністрації Одеської області від 25.07.2008 року №1062/2008 погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Приватному підприємству Укр-Петроль, м. Володимир-Волинський Волинської області в довгострокову оренду строком на 25 років для розміщення автозаправної станції на 250 заправок на добу на території Хлібодарської селищної ради (12 км.+200 м автошляху М16 Одеса-Кучурган (ліва сторона), розроблений Державним підприємством Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою; передано Приватному підприємству Укр-Петроль, м. Володимир-Волинський Волинської області в довгострокову оренду терміном на 25 років земельну ділянку площею 0,250 га, в тому числі: 0,250 га відкритих земель без рослинного покриву або з незначним рослинним покровом (інші) із земель сільськогосподарського призначення, що не надані у власність або користування і перебувають в запасі на території Хлібодарської селищної ради (за межами населеного пункту); зобовязано Приватне підприємство Укр-Петроль укласти договір оренди землі з ОСОБА_2 районною державною адміністрацією та зареєструвати згідно чинного законодавства.

Між ОСОБА_2 районною державною адміністрацією (Орендодавець) та Приватним підприємством «Укр-Петроль», м. Володимир-Волинський Волинської області (Орендар) було укладено договір оренди землі від 29.07.2008 року, відповідно до умов якого Орендодавець надав, а Орендар прийняв в довгострокове, платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення землі запасу Хлібодарської селищної ради для розміщення автозаправочної станції на 250 заправок на добу, яка знаходиться за адресою: Одеська область, Біляївський район, на території Хлібодарської селищної ради, 12 км + 200 м автошляху М 16 Одеса-Кучурган (ліва сторона).

Пунктом 4 договору оренди визначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 76613 грн. 11 коп. на період будівництва згідно технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 0,25 га, виготовленої Приватним підприємством «УКРЛЕНД» від 04.07.2008 року; 383065 грн. 57 коп. після вводу обєкта в експлуатацію, згідно технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 0,25 га, виготовленої Приватним підприємством «УКРЛЕНД» від 04.07.2008 року.

Згідно з пунктом 7 договору його укладено строком на 25 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк.

Відповідно до пунктів 8, 9 договору орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі у розмірі 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, згідно витягу з протоколу №12 засідання комісії з питань регулювання земельних відносин від 11.07.2008 року, в т.ч.: 7661 грн. 31 коп. в рік на період будівництва; 38306 грн. 56 коп. в рік після вводу обєкта в експлуатацію. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством.

За умовами пункту19 договору після припинення дії даного договору Орендар повертає Орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

У відповідності до пункту 34 договору, дія останнього припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, рішення суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором, внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав визначених законом.

Пунктом 38 договору визначено, що останній набуває чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Договір оренди землі від 29.07.2008 року було зареєстровано в ОСОБА_2 районному відділі Одеської регіональної філії Державного підприємства Центр державного земельного кадастру 27.10.2008 року за №04.08.516.0003.

Приватне підприємство Укр-Петроль, м.Володимир-Волинський Волинської області прийняло зазначену земельну ділянку відповідно до Акту приймання-передачі земельної ділянки, переданої в натурі в оренду терміном на 25 років Приватному підприємству «Укр-Петроль», м.Володимир-Волинський Волинської області для будівництва та експлуатації автозаправної станції від 29.07.2008 року.

ОСОБА_2 районна рада листами від 18.04.2014 року №26-21-142/01-117, №18-43/10 повідомила, що рішення за 2005-2007 роки про затвердження нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка використовується Приватним підприємством Укр-Петроль, м.Володимир-Волинський Волинської області в документації архівного фонду ОСОБА_2 райради відсутнє, рішення про затвердження нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки за 2008-2014 роки ОСОБА_2 райрадою не приймалось.

В позовній заяві прокурор зазначив, що укладання спірного договору без затвердженої нормативної грошової оцінки земельної ділянки, відповідно до норм статті 23 Закону України Про оцінку земель, яка в свою чергу не має юридичної сили, створило умови спричинення шкоди фінансовим інтересам держави, у звязку з чим прокурор на підставі статті 216 Цивільного кодексу України просить повернути спірну земельну ділянку до земель запасу Хлібодарської селищної ради.

Статтею 121 Конституції України на органи прокуратури покладено здійснення представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених Законом. Право звернення прокурора або його заступника до суду в інтересах держави передбачено також статтями 36№ Закону України Про прокуратуру, статтями 2, 29 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

За приписами частини 1 статті 18 Господарського процесуального кодексу України, прокурор є самостійним учасником судового процесу.

У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача. З метою вирішення питання щодо наявності підстав для ініціювання перегляду судових рішень у справі, розглянутій без участі прокурора, вступу в розгляд справи за позовом іншої особи прокурор має право знайомитися з матеріалами справи в суді, робити виписки з неї, отримувати копії документів, що знаходяться у справі. (частина 2 статті 29 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України, рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року № 3-рп/99, постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 7 Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам (у редакції постанови Пленуму від 17.12.2013 року) прокурор звертається до господарського суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності органу контролю, наділеного повноваженнями до усунення зазначених порушень законодавства, прокурор зазначає про це в позові та набуває у справі статусу позивача.

В розумінні приписів наведених норм, господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави.

Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором.

У випадках неправильного визначення прокурором позивача, тобто органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, господарський суд на підставі пункту 1 частини першої статті 63 Господарського процесуального кодексу України повертає таку позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

Однак у разі, коли прокурором подано позовну заяву в інтересах держави як позивачем (частина друга статті 2, частина друга статті 29 Господарського процесуального кодексу України), то господарський суд не вчиняє процесуальних дій, зазначених в абзацах третьому і четвертому цього пункту постанови; в таких випадках повернення позовної заяви або залишення її без розгляду можливе лише за наявності підстав, зазначених відповідно у пунктах 1, 2, 3, 5 - 9 частини першої статті 63 або в пунктах 1, 2, 5, 6 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування наявності права на звернення до суду у якості позивача прокурор зазначив, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах відсутній, оскільки особа, яка наділена відповідними повноваженнями щодо визнання недійсним договору оренди, у даному випадку виступає у якості відповідача.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 року у справі №1-1/99 встановлено, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересу держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

ОСОБА_2 міжрайонний прокурор Одеської області в даному випадку зазначає, що порушення інтересів держави полягає в порушенні законодавчо встановленої процедури передачі земельних ділянок в оренду.

В силу положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ також Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах «Хендісайд проти Сполученого Королівства» від 07.12.1976 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.01.1986 року).

Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов'язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 18.09.2013 року у справі № 6-92цс13 за позовом Бердянського природоохоронного міжрайонного прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Бердянської міської ради до ОСОБА_6 про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та повернення її.

Зокрема, Верховний Суд України вказав на необхідність при вирішенні питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи, враховувати, що правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес».

У той же час, відповідно до вимог статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України рішення Верховного Суду України є обов'язковими для всіх судів України та підлягає врахуванню при прийнятті ними рішень.

Крім того, захист інтересів держави може бути обумовлений не лише економічною вигодою, а й недотриманням правового порядку, який ґрунтується на неухильному виконанні приписів закону, в т.ч. під час укладання цивільних угод.

Виходячи з норм чинного законодавства, практики Верховного Суду України та Європейського суду з прав людини і обставин справи, судова колегія дійшла висновку, що в даному випадку прокурор правомірно звернувся до суду з відповідними позовними вимогами про визнання недійсним укладеного 29.07.2008 року між відповідачами договору оренди (реєстраційний номер 04.07.516.00003) земельної ділянки загальною площею 0,250 га, розташованої на території Хлібодарської селищної ради за межами населеного пункту.

Стосовно суті заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є правомірним, виходячи з наступного.

За приписами статті 1 Закону України "Про оренду землі" орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Поняття договору оренди землі визначено статтею 13 цього ж Закону, за приписами якої договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Положеннями частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін; у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 15 Закону України "Про оренду землі" істотною умовою договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Статтею 21 Закону України "Про оренду землі"визначено, що орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Згідно з пунктами 288.1, 288.4 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки; розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Пунктом 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України встановлено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про оцінку земель" (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується, зокрема, для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оцінку земель" проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок є обов'язковим у разі визначенні розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Тобто, нормативна грошова оцінка земельних ділянок не залежить від волевиявлення сторін договору оренди землі, а є способом регулювання уповноваженими органами плати за користування землею. При цьому, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки.

Орендна плата за користування земельними ділянками державною та комунальною власності є регульованою ціною, яка розраховується відповідно від нормативної грошової оцінки земель, а її розмір встановлюється у договорі.

Статтею 18 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення проводиться не рідше ніж один раз на 5 - 7 років.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про оцінку земель", зокрема, за результатами нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Саме у технічній документації з нормативної грошової оцінки землі визначаються коефіцієнти, зокрема з урахуванням природно-кліматичних та інженерно-геологічних умов, архітектурно-ландшафтної та історико-культурної цінності, екологічного стану, функціонального використання земель. Витяг з технічної документації містить лише дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки, зокрема щодо відповідних коефіцієнтів.

Згідно з частиною 1 статті 23 Закону України "Про оцінку земель", зокрема, технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається відповідним органом державної влади з питань земельних ресурсів.

Також, у відповідності з положеннями статті 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» обовязковій державній експертизі, зокрема, підлягає визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Положеннями статті 35 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що результатом проведення державної експертизи є висновок державної експертизи; висновки державної експертизи повинні містити оцінку допустимості та можливості прийняття рішення щодо об'єкта державної експертизи і враховувати соціально-економічні наслідки; якщо об'єкт державної експертизи підготовлений згідно з вимогами законодавства, встановленими стандартами, нормами і правилами, то він позитивно оцінюється та погоджується; у разі необхідності погодження може обумовлюватися певними умовами щодо додаткового опрацювання окремих питань та внесення коректив, виконання яких не потребує суттєвих доробок; позитивні висновки державної експертизи щодо об'єктів обов'язкової державної експертизи є підставою для прийняття відповідного рішення органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування, відкриття фінансування робіт з реалізації заходів, передбачених відповідною документацією; реалізація заходів, передбачених документацією із землеустрою та документацією з оцінки земель, види яких визначені законом, а також матеріалами і документацією державного земельного кадастру щодо об'єктів обов'язкової державної експертизи, без позитивних висновків державної експертизи забороняється; у разі якщо об'єкт державної експертизи не повною мірою відповідає вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, він повертається на доопрацювання; при цьому вказуються конкретні вимоги, відповідно до яких необхідно внести зміни і доповнення до об'єкта державної експертизи; об'єкт державної експертизи, який не відповідає вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, оцінюється негативно і не погоджується; негативна оцінка об'єкта державної експертизи повинна бути всебічно обґрунтована відповідно до вимог законодавства, встановлених стандартів, норм і правил; висновки державної експертизи після їх затвердження спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері державної експертизи є обов'язковими для прийняття до розгляду замовником і врахування при прийнятті відповідного рішення щодо об'єктів державної експертизи.

Наказом Держкомзему від 03.12.2004 року №391 затверджено Методику проведення державної експертизи землевпорядної документації, якою визначаються організаційні засади і вимоги щодо організації та проведення державної експертизи землевпорядної документації, ведення звітності у цій сфері.

Пунктом 3.5.3 цієї Методики передбачено, що підготовлені висновки державної експертизи повинні зводитись до трьох можливих варіантів: землевпорядна документація в цілому відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, оцінюється позитивно та погоджується (у разі необхідності погодження може обумовлюватися певними умовами щодо додаткового опрацювання окремих питань та внесення коректив, виконання яких не потребує суттєвих доробок); землевпорядна документація не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, повертається на доопрацювання; землевпорядна документація, яка не відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, оцінюється негативно і не погоджується.

В матеріалах справи наявні належним чином засвідчені копії висновків державної експертизи землевпорядної документації від 16.07.2008 року № 1409 та від 15.08.2008 року № К 228.

Так, у вищевказаних висновках державної експертизи землевпорядної документації вказано на ряд недоліків та зазначено, що представлена на державну землевпорядну експертизу технічна документація не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, у звязку з чим повертається на доопрацювання.

При цьому, матеріали справи не містять доказів усунення визначених недоліків і надання позитивного висновку щодо технічної документації.

На виконання вказівок Вищого господарського суду України, місцевим господарським судом було зясовано, що на теперішній час на розгляд компетентного органу технічна документація не подавалась, що підтверджується листом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 20.05.2015 року № ДС-10-15-7777.9-346/22-15.

Статтею 203 Цивільного кодексу України унормовано, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а також правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а не виконання цих вимог згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання договору недійсним.

З огляду на порушення вимог чинного законодавства про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки в момент укладення оспорюваного правочину, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про визнання недійсним договору оренди землі від 29.07.2008 року. Укладеного між відповідачами.

Також судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про неможливість задоволення позовних вимог про повернення земельної ділянки до земель запасу Хлібодарської селищної ради, оскільки, по-перше, прокурором в позовній заяві не було визначено щодо саме цих позовних вимог Хлібодарську селищну раду в якості позивача, а повернення земельної ділянки прокурору не передбачено нормами чинного законодавства України; по-друге, такі позовні вимоги не можуть розглядатися в порядку застосування норм ст.216 Цивільного кодексу України, як помилково визначено прокурором, оскільки Хлібодарська селищна рада не є стороною оспорюваного договору оренди земельної ділянки.

Щодо застосування до даних правовідносин строку позовної давності, судова колегія зазначає наступне.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності встановлення судом факту доведеності порушення права особи, яка звернулися до суду з позовом.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року, № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Право на задоволення позову або право на позов у матеріальному розумінні це право позивача вимагати від суду задоволення позову. Зі спливом позовної давності особа втрачає право на позов саме в матеріальному розумінні. Отже, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Однак, правила про позовну давність відповідно до статті 267 вказаного Кодексу мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права. У випадках відсутності такого права або коли воно не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв'язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Таким чином, для застосування строку позовної давності суд повинен встановити правомірність звернення до суду з відповідними позовними вимогами.

За нормами статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі Відкритого акціонерного товариства Нафтова компанія Юкос проти Росії; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства).

Згідно з приписами частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є самостійною та окремою підставою для відмови у позові.

Відповідно до частини 1 статті 261 вказаного України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Таким чином, протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом, а для визначення моменту виникнення права на позов важливим є також і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 року у справі №6-152цс14.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що норми закону, встановлені частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України про початок перебігу позовної давності, встановлені для особи, права або інтереси якої порушено, поширюються і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Частинами 1, 2, 4 статті 29 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор дізнався про порушення норм чинного законодавства з листів ОСОБА_2 районної ради від 18.04.2014 року №26-21-142/01-117, №18-43/10, тому звернувся до суду в строк, без порушення норм чинного законодавства України.

Посилання на те, що прокурор міг дізнатись про дані порушення в ході розгляду справи № 11/17-1048-2011 розглянуті судовою колегією і відхилені, оскільки не підтверджені належними і допустимими доказами відповідно до норм статей 32, 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, посилання на те, що прокурор міг дізнатись про існування оспорюваного правочину в ході перевірок Хлібодарської селищної ради не прийняте до уваги, оскільки Хлібодарська селищна рада не є стороною договору оренди землі від 25.07.2008 року.

Отже, господарський суд Одеської області дійшов правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення.

Виходячи з вищевикладеного, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи. Тому судова колегія Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Одеської області від 13.06.2016 року у справі №916/2397/14 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства Укр-Петроль, м.Володимир-Волинський Волинської області на рішення господарського суду Одеської області від 13.06.2016 року у справі № 916/2397/14 залишити без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 13.06.2016 року у справі № 916/2397/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється учасникам судового процесу по справі в триденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Одеський апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Головуючий Г.І. Діброва

Судді Н.М. Принцевська

ОСОБА_7