ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2016 р. Справа № 918/520/16

Господарський суд Рівненської області в складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Фаєвській Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Житлово-комунального підприємства "Перспективне",

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Приватного підприємства "Житловик ВВ",

про стягнення заборгованості в сумі 47 373 грн. 47 коп.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2, довіреність № 384 від 5 серпня 2016 року;

від відповідача - ОСОБА_3, довіреність № 911 від 31 серпня 2016 року;

від третьої особи - не з'явився.

В судовому засіданні 19 вересня 2016 року, відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У липні 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі Підприємець) звернулася до Господарського суду Рівненської області з позовом до Житлово-комунального підприємства "Перспективне" (далі Підприємство) про стягнення заборгованості в сумі 47 373 грн. 47 коп., з яких: 25 000 грн. 00 коп. основний борг, 1 705 грн. 48 коп. 3 % річних, 20 667 грн. 99 коп. інфляційні втрати, що виникла за укладеним між сторонами та Приватним підприємством Житловик ВВ" трьохстороннім договором про переведення боргу від 12 липня 2012 року, за яким останнє передало, а Підприємство прийняло на себе частково зобов'язання Приватного підприємства Житловик ВВ" перед позивачем за укладеним між ними Договором на аварійне обслуговування б/н від 1 травня 2009 року.

Ухвалою суду від 6 липня 2016 року позовну заяву б/н від 29 червня 2016 року прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 918/520/16, розгляд якої призначено на 18 липня 2016 року. Крім того, даною ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, залучено Приватне підприємство "Житловик ВВ".

До початку призначеного судового засідання через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив Підприємства на позовну заяву від 18 липня 2016 року № 81 (а.с. 33), в якому останнє заперечило проти задоволення вказаного позову та просило суд застосувати строк позовної давності до заявлених Підприємцем вимог.

Ухвалою суду від 18 липня 2016 року розгляд справи відкладено на 8 серпня 2016 року.

Ухвалою суду від 8 серпня 2016 року розгляд справи відкладено на 5 вересня 2016 року.

Ухвалою суду від 5 вересня 2016 року строк розгляду спору у справі № 918/520/16 було продовжено на 15 днів до 19 вересня 2016 року та призначено розгляд справи на вищезазначену дату.

У судовому засіданні 19 вересня 2016 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у цьому судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 18 липня 2016 року № 81.

У призначені судові засідання третя особа явку свого повноважного представника не забезпечила, витребуваних судом документів не надала, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи із зазначенням підстав щодо своєї неявки не направила.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій документів поданим учасниками процесу оригіналам цих документів, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

1 травня 2009 року між Підприємством та Приватним підприємством "Житловик ВВ" був укладений договір на аварійне обслуговування, за умовами якого останнє зобовязалося надавати відповідачу послуги по аварійному обслуговуванню внутрішньо будинкових мереж холодного водопостачання, каналізації та електромереж з використанням автотранспорту, а Підприємство, у свою чергу, оплачувати вартість вказаних послуг (а.с. 38).

Вказаний договір підписаний уповноваженими представниками його сторін та скріплений печатками зазначених юридичних осіб.

За змістом пункту 3.3 цієї угоди оплата за аварійне обслуговування мереж холодного водопостачання, каналізації та електромереж проводиться до 15 числа кожного місяця.

Про належне виконання третьою особою своїх зобовязань за зазначеним договором також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення виконавцем умов даної угоди.

Водночас з матеріалів справи вбачається, що Підприємство неналежним чином виконувало взяті на себе зобовязання перед Приватним підприємством "Житловик ВВ" за укладеним між ними договором на аварійне обслуговування від 1 травня 2009 року, у звязку з чим у відповідача згідно наданої останнім картки рахунку виникла заборгованість.

У той же час 12 липня 2012 року між Приватним підприємством "Житловик ВВ" (Боржник), Підприємством (Новий боржник) та Підприємцем (Кредитор) було укладено трьохсторонній договір про переведення боргу (а.с.20).

Вказана угода підписана уповноваженими представниками її сторін та скріплена печатками зазначених субєктів господарювання.

За змістом цього правочину Приватне підприємство "Житловик ВВ" передало, а Підприємство прийняло на себе частково зобовязання третьої особи та стало боржником за договором на аварійне обслуговування від 1 травня 2009 року, укладеним між відповідачем та Приватним підприємством "Житловик ВВ" (а.с. 38).

Відповідно до пункту 2 цієї угоди Підприємство зобовязалося сплатити Підприємцю суму боргу, що на момент укладення вказаного договору становить 25 000 грн. 00 коп.

Пунктом 4 зазначеного правочину встановлено, що в трьохденний термін з часу підписання цього договору Приватне підприємство "Житловик ВВ" зобовязане передати Підприємству всю інформацію та необхідні документи, з яких випливають права і обовязки третьої особи, що є предметом даного договору.

Даний договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до повного його виконання (пункт 6 наведеної угоди).

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України унормовано, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

З огляду на вищенаведені приписи чинного законодавства, положення договору від 12 липня 2012 року, зокрема, його предмет, а також враховуючи правову природу цього правочину, суд дійшов висновку про те, що за вищенаведеним договором від 12 липня 2012 року фактично відбулася заміна кредитора у зобовязанні щодо сплати заборгованості Підприємства за договором про аварійне обслуговування від 1 травня 2009 року.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що у січні 2014 року Підприємець звернувся до відповідача з відповідною претензією про сплату суми наявного в останнього боргу перед позивачем у розмірі 25 000 грн. 00 коп. (а.с. 21).

Проте листом відповідача від 20 березня 2014 року № 132 (а.с. 23) зазначена вимога була залишена відповідачем без задоволення з огляду на те, що Приватне підприємство "Житловик ВВ" не передало Підприємству всіх необхідних документів, з яких випливають права і обовязки останнього у спірних правовідносинах.

За частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 вказаної статті).

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Слід також зазначити, що за статтею 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Заперечуючи проти даного позову, Підприємство посилалося на те, що згідно даних бухгалтерського обліку відповідача за ним рахується заборгованість перед Підприємцем в сумі 19 003 грн. 39 коп., а не у розмірі 25 000 грн. 00 коп.

Проте вказані твердження Підприємства не беруться судом до уваги з огляду на наступне.

За змістом частини 2 статті 516 ЦК України виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням лише за умови, якщо він не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні.

Зі змісту наданої відповідачем картки його рахунку (а.с. 78-80) вбачається, що станом на 31 серпня 2012 року за ним рахувалася заборгованість в сумі 19 003 грн. 39 коп. Однак з даного документу також вбачається, що ця сума боргу відповідача обліковується перед Приватним підприємством "Житловик ВВ", а не перед Підприємцем. У той же час станом на 12 липня 2012 року, тобто на час укладення спірної угоди про переведення боргу, у Підприємства була наявна заборгованість перед третьою особою в розмірі 33 854 грн. 30 коп., право вимоги частини якої і було передано Підприємцю за цим правочином.

Відтак, суд, зважаючи на положення пункту 2 вищенаведеної угоди, яким встановлено суму заборгованості Підприємства перед Підприємцем в сумі 25 000 грн. 00 коп., а також враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів часткового погашення даного боргу відповідачем на користь позивача, дійшов висновку про необґрунтованість вищезазначених посилань відповідача.

Слід також зазначити, що у своєму відзиві на позовну заяву відповідач просив суд застосувати строк позовної давності до предявлених Підприємцем грошових вимог.

Проте при дослідженні матеріалів справи суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування до вказаних вимог строку позовних давності з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частиною 5 статті 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Зі змісту вищенаведених приписів чинного законодавства вбачається, що за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання, тобто після закінчення передбаченого частиною 2 статті 530 ЦК України семиденного строку від дня пред'явлення вимоги.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів".

Відтак, з огляду на те, що спірним договором про переведення боргу від 12 липня 2012 року не було встановлено строку виконання Підприємством його обовязку по сплаті позивачу 25 000 грн. 00 коп., суд на підставі вищенаведених положень дійшов висновку про те, що даний строк слід обраховувати відповідно до положень частини 2 статті 530 ЦК України.

Слід зазначити, що датою, яка безперечно свідчить про отримання відповідачем претензії Підприємця щодо сплати спірної суми боргу, є 20 березня 2014 року, тобто дата, зазначена у відповіді Підприємства на вищенаведену вимогу позивача (а.с. 23).

Відтак, оскільки претензія Підприємця про сплату вищевказаної суми боргу була надіслана відповідачу та отримана останнім у 2014 року, що додатково підтверджується листом-відповіддю Підприємства від 20 березня 2014 року на цю претензію, суд дійшов висновку про те, що першим днем прострочення відповідачем виконання його грошового зобовязання в розумінні частини 2 статті 530 ЦК України є 28 березня 2014 року, тобто наступний день після закінчення встановленого цією нормою семиденного строку з моменту пред'явлення претензії. Водночас зважаючи на те, що Підприємець звернувся до Господарського суду Рівненської області з даним позовом у липні 2016 року, суд дійшов висновку, що вказане звернення було здійснене в межах встановленого законом загального строку позовної давності.

За таких обставин, зважаючи на відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів погашення Підприємством наявної у нього заборгованості в сумі 25 000 грн. 00 коп. його кредитору Підприємцю після спливу 7-денного строку від предявлення ним відповідної претензії боржнику, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога Підприємця (як належного кредитора відповідача) до Підприємства про стягнення вказаної суми є обґрунтованою. Відтак, даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Також у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за вищенаведеним договором щодо своєчасного погашення заборгованості в сумі 25 000 грн. 00 коп., Підприємець на підставі статті 625 ЦК України просив суд стягнути з Підприємства три проценти річних в сумі 1 705 грн. 48 коп., нараховані на суму основного боргу в розмірі 25 000 грн. 00 коп. у період з 23 березня 2014 року по 29 червня 2016 року, а також 20 667 грн. 99 коп. інфляційних втрат, нарахованих на вищенаведену суму боргу в даний період.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У той же час, як було зазначено вище, першим днем прострочення відповідачем виконання його грошового обовязку щодо сплати Підприємцю 25 000 грн. 00 коп. є 28 березня 2014 року, а не 23 березня 2014 року, як невірно вказано позивачем у його розрахунку. Отже, саме з вказаної дати слід проводити нарахування заявлених до стягнення компенсаційних виплат.

Беручи до уваги вищенаведені обставини, а також зважаючи на допущені Підприємцем арифметичні помилки при здійсненні вказаного розрахунку, суд дійшов висновку про те, що законною та обґрунтованою до стягнення з відповідача є сума трьох процентів річних, нарахованих з 28 березня 2014 року по 29 червня 2016 року на суму заборгованості в розмірі 25 000 грн. 00 коп., яка за обрахунком суду складає 1 695 грн. 21 коп., а належною та обґрунтованою сумою інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача, є 20 575 грн. 00 коп. Відтак, у задоволенні вимог позивача про стягнення з Підприємства 10 грн. 27 коп. трьох процентів річних та 92 грн. 99 коп. інфляційних втрат слід відмовити.

Отже, даний позов підлягає частковому задоволенню.

За частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 44, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Житлово-комунального підприємства "Перспективне" (33016, місто Рівне, вулиця Будівельників, будинок 1, ідентифікаційний код: 31479193) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (35301, Рівненська область, Рівненський район, село Шпанів, вулиця Коротка, будинок 4, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) 25 000 (двадцять пять тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 20 575 (двадцять тисяч пятсот сімдесят пять) грн. 00 коп. інфляційних втрат, три проценти річних в сумі 1 695 (одна тисяча шістсот девяносто пять) грн. 21 коп., а також 1 375 (одну тисячу триста сімдесят пять) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Житлово-комунального підприємства "Перспективне" про стягнення 10 грн. 27 коп. трьох процентів річних та 92 грн. 99 коп. інфляційних втрат - відмовити.

Ухвалою суду повернути фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (35301, Рівненська обл., Рівненський р-н, с. Шпанів, вул. Коротка, 4, ідентифікаційний код НОМЕР_1) з Державного бюджету України судовий збір в сумі 72 (сімдесят дві) грн., сплаченого квитанцією №37 від 02 липня 2016 року (а.с.10), оригінал якого знаходиться в матеріалах справи №918/520/16.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 23.09.2016 р.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 4 примірники:

1- до справи;

2- позивачу рекомендованим (35301, Рівненський обл., Рівненський р-н, с. Шпанів, вул. Коротка, 4);

3- відповідачу рекомендованим (33016, м. Рівне, вул. Будівельників, 1);

4- третій особі рекомендованим (33024, м. Рівне, вул. Корольова, буд. 2).