ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2016 року Справа № 904/4150/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Чус О.В. - доповідач

Судді: Джихур О.В., Іванов О.Г.

Секретар судового засідання Логвіненко І.Г.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №903 від 22.06.2016 р.;

від відповідача: Селіванов О.А., довіреність №ББУ/ПУ254/Т/15 від 18.12.2015 р.

Розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.16р. у справі №904/4150/16

за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_3, м.Горлівка Донецької області

до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград Дніпропетровської області

про стягнення 82 116 грн. 77 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.16р. у справі №904/4150/16 (суддя Загинайко Т.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 38 400 грн. 00 коп. - заборгованості, 16 396 грн. 80 коп. - інфляційних нарахувань, 1 606 грн. 54 коп. - річних та 1 378 грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Рішення господарського суду обґрунтовано наступним:

- у пункті 4.4 Договору сторони узгодили, що датою поставки вважається дата, вказана представником покупця (відповідача) на відповідних товаросупроводжувальних документах, наданих постачальником про приймання продукції;

- відповідно до положень пункту 4.3 Договору як доказ поставки постачальник зобов'язаний надати покупцю товаросупровідні документи, зокрема, видаткову накладну;

- з матеріалів справи вбачається, що на видаткових накладних містяться підписи відповідача в особі представника ОСОБА_4, що підтверджує факт отримання відповідачем продукції;

- відповідно до статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар, а згідно з приписами статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу;

- з матеріалів справи, не вбачається, що відповідач заперечує проти факту отримання продукції від позивача, а лише наголошує на ненастанні строку її оплати, у зв'язку з відсутністю зазначення дати отримання продукції його представником на видаткових накладних, водночас, в силу наведених норм та положень договору обов'язок з оплати товару настав;

- крім того, сам відповідач у своїй заяві про застосування строку позовної давності для стягнення пені (вх.№38793/16 від 21.06.2016р.) обраховує дати спливу строків для оплати за поставлену продукцію саме з дат складання видаткових накладних №30 і 35, тобто з 02.09.2014р. та 16.09.2014р. відповідно.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що місцевим судом було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішення суду, не відповідають обставинам справи.

Скаржник вважає, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами точну дату отримання відповідачем видаткових накладних, рахунків на оплату товару.

Крім того, скаржником зауважено, що ним до місцевого суду було подано клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення у господарському суді Харківської області справи за позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" до ФОП ОСОБА_3 відносно тлумачення умов договору від 25.07.2014р. №14-16/470-КП. В обґрунтування клопотання відповідач зазначає, що без встановлення дати поставки продукції унеможливлюється визначення часу виконання покупцем своїх договірних зобов'язань з оплати отриманої продукції. Не зважаючи на вказане клопотання та надані до нього матеріали, судом першої інстанції у задоволенні клопотання відмовлено, розгляд справи не зупинено.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів відповідача, вважає рішення господарського суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, заперечень на апеляційну скаргу, матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом першої інстанції, 25.07.2014р. між Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля", (покупець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (постачальник) було укладено Договір №14-16/470-КП (надалі - Договір).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 постачальник зобов'язується поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення (в подальшому - продукцію), в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в даному договорі та специфікаціях, які є невід'ємними частинами даного договору; покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію, що постачається у його власність, відповідно до умов даного договору.

Згідно з пунктом 4.1 Договору поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками і у строки, узгоджені сторонами у специфікаціях до даного договору; під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яка супроводжується одним документом про якість та одним товаросупровідним документом.

Ціни на продукцію, що постачається постачальником, встановлюються сторонами у відповідних специфікаціях до даного договору (пункт 5.2 Договору).

Відповідно до пункту 4.11 Договору право власності на продукцію переходить від постачальника до покупця після виконання покупцем усіх необхідних процедур по прийманню продукції по кількості, якості та комплектності і підписання покупцем видаткової накладної.

Відповідно до пункту 5.3 Договору розрахунки за продукцію, що постачається постачальником за даним договором, здійснюються покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на дев'яностий календарний день з моменту поставки відповідної партії продукції, якщо інший більший строк відстрочки оплати не передбачений у відповідній специфікації; у випадку якщо строк оплати припадає на вихідний/неплатіжний день, оплата здійснюється на наступний банківський день.

Сторонами було підписано специфікації до Договору, у яких узгоджено найменування продукції, кількість, ціну, вартість та строки поставки, зокрема: специфікацію від 29.08.2014р. (замовлення на поставку №) на суму 6 480 грн. 00 коп. (без ПДВ), специфікацію від 01.09.2014р. (замовлення на поставку №) на суму 27 120 грн. 00 коп. (без ПДВ).

На виконання умов Договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято без заперечень та зауважень доску сухостираєму магнітну 60x90см (надалі - товар) у кількості 160шт. на загальну суму 38400 грн. 00 коп., про що свідчать видаткові накладні від 02.09.2014р. №30 на суму 6 480 грн. 00 коп. (без ПДВ) та від 16.09.2014р. №35 на суму 31 920 грн. 00 коп. (а.с. 20-22), а також довіреність від 02.09.2014р. №219862/П (а.с. 23). Видаткові накладні від 02.09.2014р. №30 та від 16.09.2014р. №35 містять посилання на довіреність №219862/П, яку було видано представнику ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" на отримання доски сухостираємої магнітної 60x90см у кількості 160шт., та яка, в свою чергу, містить посилання на договір від 25.07.2014р. №14-16/470-КП.

Згідно умов специфікацій від 29.08.2014р. та від 01.09.2014р. до Договору (замовлення на поставку № і № НОМЕР_1) розрахунок за продукцію, що підлягає поставці, здійснюються на дев'яностий календарний день з моменту поставки відповідної партії продукції. Тобто, оплата за поставлений товар на суму 6 480 грн. 00 коп. підлягає сплаті до 01.12.2014р. (включно) та на суму 31 920 грн. 00 коп. до 15.12.2014р. (включно).

Доказів сплати заборгованості у сумі 38 400, 00 грн. відповідачем не надано.

Статтею 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні вимоги передбачені ст.ст.525, 526, 530 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, доводи суду про підтвердження матеріалами справи факту поставки відповідачу товару загальною вартістю 38 400, 00 грн. апелянт не спростував.

З огляду на те, що відповідач зобов'язання за договором не виконав, судом першої інстанції позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу обґрунтовано визнані такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У пункті 6.7 Договору передбачено, що у разі несвоєчасної оплати продукції покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення оплати від вартості неоплаченої продукції.

Колегія суддів вважає обґрунтованим проведеного господарським судом розрахунку інфляційних нарахувань, що склали 16 396,80 грн.. за період січень 2015р. - березень 2016р., річних після перерахунку - 1 606,54 грн. за період 02.12.2014р. по 05.05.2016р.

Стосовно заявленої до стягнення суми пені, господарським судом правомірно застосовано позовну давність та відмовлено у задоволені позову у цій частині, на підставі заяви відповідача про застосування строку позовної давності, з урахуванням положень ст. 253, ч.5 ст. 261 ч.2 ст. 258 та ст.267 Цивільного кодексу України.

Доводи відповідача щодо не доведення позивачем точної дати поставки та настання строку оплати поставленої продукції, спростовуються наступним.

Так, відповідно до п. 4.4 Договору датою поставки вважається дата, вказана представником покупця (відповідача) на відповідних товаросупроводжувальних документах, наданих постачальником про приймання продукції; відповідно до п. 4.3 Договору, як доказ поставки постачальник зобов'язаний надати покупцю товаросупровідні документи, зокрема, видаткову накладну. Саме обов'язок покупця зазначити вказану дату спростовує доводи скаржника про недоведеність вимог позивача щодо настання строку виконання зобов'язання з оплати.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України.

Таким чином, відсутність на видаткових накладних будь-яких інших, проставлених покупцем, дат отримання товару, свідчить про отримання товару відповідачем саме в ті дати, якими датовано видаткові накладні.

Згідно ч.2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Матеріали справи свідчать, що відповідач в порушення умов договору та вимог вищенаведених правових норм, ухиляється від обов'язку оплати отриманого товару.

Доводи відповідача щодо необґрунтованої відмови суду першої інстанції відповідачу в задоволенні клопотання про зупинення розгляду справи спростовуються наступним.

Як передбачено ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

За змістом вищезазначеної норми, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи. Сама по собі взаємопов'язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду та прийняття рішення у іншій справі.

При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи. Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

Колегія суддів погоджується з висновками господарського суду про відсутність правових підстав для зупинення провадження у даній справі на підставі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, з посиланням на ст. 653 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів також зауважує, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку справи, в якій вона є стороною. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Отже, судом першої інстанції правомірно було залишено клопотання відповідача без задоволення.

З огляду на викладене, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються наявними у справі матеріалами і не відповідають вимогам діючого законодавства, що регулює дані правовідносини. Тому, суд вважає, що оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.16р. у справі №904/4150/16 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Постанова складена в повному обсязі 03.10.2016р.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя О.В. Джихур

Суддя О.Г. Іванов