РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2016Справа №910/3470/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро"

до 1)Товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Ойл"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерлайнпром"

треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні

відповідачів

1)приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка

Юлія Олександрівна

2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Унірем-Сервіс"

про визнання договору недійсним

Головуючий суддя Усатенко І.В.

Судді Марченко О.В,

Павленко Є.В.

Представники:

від позивача Шевченко Т.М. (за дов.)
від відповідача 1 від відповідача 2 не з'явились не з'явились
від третьої особи 1 не з'явились
від третьої особи 2 Богун В.П. (за дов.)

На підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 19.09.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Ойл" про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 03.04.2009 комплексу по переробці та зберіганню зернових культур потужністю 20000 тон на рік (розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Криничанський район, смт. Щорськ, вулиця Виконкомівська, 29-а), що укладений між ТОВ "Унірем-Ойл" та ТОВ "Інтерлайнпром".

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням загальних зборів, яким передано до статутного капіталу ТОВ "Унірем Ойл" майновий комплекс було прийнято з грубим порушенням, оскільки про проведення загальних зборів не було письмово повідомлено учасника ОСОБА_7, він не був присутнім на зборах та не приймав рішення про збільшення статутного капіталу та внесення ним 17000000,00 грн. до статутного капіталу. Договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 03.04.2009 був вчинений з порушенням, оскільки ТОВ "Унірем-Ойл" неправомірно набуло у власність відчужуване майно і не мало права його відчужувати.

Ухвалою суду від 03.03.2016 порушено провадження у справі № 910/3470/16, розгляд останньої призначено на 23.03.2016.

Ухвалою суду від 23.03.2016 розгляд справи відкладено на 11.04.2016.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва 07.04.2016 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, є всі підстави для задоволення позову, оскільки договір купівлі-продажу комплексу по переробці та зберіганню зернових культур за адресою селище Щорськ, вул. Виконкомівська, 29-а суперечить законодавству. У 2007 в зв'язку з об'єднанням майнових комплексів спірному майну було присвоєно адресу: селище Щорськ, вул. Виконкомівська, 29-б. Вказане майно являється власністю ТОВ "Унірем-Агро", а рішення загальних зборів учасників ТОВ "Унірем-Ойл" про збільшення розміру статутного капіталу від 18.03.2008 № 1 скасовано. Крім того, ТОВ "Унірем-Агро" на момент прийняття рішення про внесення до статутного фонду ТОВ "Унірем-Ойл" спірного майна не виконало свій обов'язок внести до статутного капіталу вступний внесок: майновий комплекс по вул. Колгоспній у с. Адамівка, Криничанського району Дніпропетровської області. Тобто до внесення в повному обсязі вже визначеного вкладу у статутний капітал товариства збільшення статутного капіталу не може бути здійснено.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва 08.04.2016 позивач надав письмові пояснення у справі, в яких зазначив, що продавець ввів в оману покупця щодо складу майнового комплексу, а тому на підставі ст. 230 ЦК України, договір має бути визнаний недійсним.

Позивач в судове засідання 11.04.2016 не з'явився, явку уповноваженого представника не забезпечив, однак подав письмові пояснення з додатками та клопотання про розгляд справи без їх участі.

Відповідач подав заяву про визнання позовних вимог.

Від ОСОБА_9 надійшло клопотання про залучення його до участі у справі, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, оскільки рішення по даній справі може вплинути на його права та обов'язки.

У задоволенні клопотання ОСОБА_9 відмовлено.

Ухвалою суду від 11.04.2016 розгляд справи відкладено на 20.04.2016.

Ухвалою суду від 20.04.2016 розгляд справи відкладено на 18.05.2016 та залучено до участі у справі, у якості іншого відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерлайнпром" та залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричку Юлію Олександрівну.

Позивачем подано клопотання про долучення доказів з додатками.

Відповідач 2 в судове засідання 18.05.2016 не з'явився, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, вимог ухвали суду від 20.04.2016 про відкладення розгляду справи не виконав.

Представником за довіреністю від третьої особи подано письмові пояснення .

Представник відповідача 1 заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи та просив визнати явку нотаріуса обов'язковою.

Ухвалою суду від 18.05.2016 розгляд справи відкладено на 01.06.2016.

Ухвалою суду від 01.06.2016 розгляд справи відкладено на 22.06.2016 та залучено до участі у справі, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю "Унірем-Сервіс".

Ухвалою суду від 22.06.2016 розгляд справи відкладено на 07.07.2016.

Ухвалою суду від 07.07.2016 розгляд справи відкладено на 15.07.2016.

08.07.2016 до Господарського суду міста Києва від приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Рички Юлії Олександрівни надійшло клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 15.07.2016 у режимі відеоконференції та визначення суду, відповідального за проведення відеоконференції.

Ухвалою суду від 11.07.2016 у задоволенні клопотання приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Рички Юлії Олександрівни про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено в зв'язку з необґрунтованістю.

В судове засідання 15.07.2016 представники відповідача не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового розгляду були повідомлені належним чином.

14.07.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - ОСОБА_7 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Ойл" про визнання недійсним договору купівлі-продажу комплексу по переробці та зберіганню зернових культур потужністю 20000 тон, розташованого за адресою: Дніпропетровська обл., с. Щорськ, вул. Виконкомівська, 29А від 03.04.2009.

Ухвалою суду від 15.07.2016 у прийнятті позовної заяви третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_7 відмовлено.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 15.07.2016 призначено колегіальний розгляд справи № 910/3470/16.

За результатами автоматичного розподілу, розгляд справи № 910/3470/16 доручено здійснювати колегіально у складі: головуючий суддя Усатенко І.В., судді Марченко О.В., Павлєнко Є.В.

Ухвалою суду від 18.07.2016 справу призначено до розгляду на 29.08.2016.

На підставі ч. 1, 2 ст. 4-4 ГПК України розгляд справи проводиться в закритому судовому засіданні.

Позивач в судове засідання 29.08.2016 не з'явився, явку уповноважених представників не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, однак подав до суду заяву про зміну підстав позову. В даній заяві позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що державним реєстратором не видавалось відповідачу-1 свідоцтво на право власності на відчужений цілісний майновий комплекс, крім того, земельна ділянка, на якій розташоване спірне майно, не перебувала у відповідача-1 на відповідному правовому титулі (власності чи оренди), а тому покупець та нотаріус при укладенні договору купівлі-продажу були введені в оману продавцем щодо права ТОВ "Унірем-Ойл" на відчуження об'єкта. Зі співставлення даних акту Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту та договору купівлі-продажу позивач зробив висновок, що продавець ввів в оману покупця щодо предмету договору, а саме щодо складу майна, яке входить у цілісний майновий комплекс. Крім того ТОВ "Унірем-Агро" не зареєструвало у встановленому законом порядку цілісний майновий комплекс та не отримало свідоцтво про право власності, а тому не могло передати вказаний об'єкт до статутного капіталу ТОВ "Унірем-Ойл", рішення про передачу майна до статутного капіталу товариства не приймалось, а рішення, оформлене протоколом № 1 від 18.03.2008, було визнано недійсним рішенням учасників, оформленим протоколом від 11.02.2016. На підставі ст. 215, 229, 230 ЦК України позивач просить визнати договір купівлі-продажу від 03.04.2009 недійсним.

Відповідно до п. 3.8 Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі залучення до участі у справі іншого відповідача або заміни неналежного відповідача розгляд справи починається заново (стаття 24 ГПК), заново розгляд справи починається і в разі прийняття позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, та зміни складу суду (в тому числі з одноосібного на колегіальний, навіть якщо до складу колегії суддів входить суддя, який раніше одноособово розглядав дану справу)

У відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Вищезазначена заява, за своєю правовою природою являється заявою про зміну підстав позову. Після призначення справи до розгляду у складі колегії, розгляд справи по суті на момент вказаної заяви, не був розпочатий, а тому суд приймає заяву позивача про зміну підстав позову та розглядає спір з її урахуванням.

Відповідачі та третя особа 1 в судове засідання не з'явились, явку уповноважених представників не забезпечили, про день та час судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою суду від 29.08.2016 розгляд справи відкладено на 19.09.2016.

В судове засідання 19.09.2016 представники відповідачів, третьої особи 1 не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового розгляду були повідомлені належним чином.

В судовому засіданні представник позивача заявив усне клопотання про обов'язкову особисту участь третьої особи 1 у судовому розгляді даної справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що вказане клопотання не підлягає задоволенню, так як є не обґрунтованим. В матеріалах справи містяться всі необхідні для її розгляду документи та письмові пояснення повноважного представника приватного нотаріуса, а тому особиста присутність третьої особи 1 у судовому засіданні не є обов'язковому. Факт не з'явлення приватного нотаріуса Рички Ю.О. не перешкоджає розгляду справи. За таких умов суд відмовив позивачу у задоволенні його клопотання.

В судовому засіданні 19.09.2016 представник третьої особи 2 подав заперечення на заяву позивача про зміну підстав позову, в яких заперечував проти доводів позивача, посилаючись на те, що продавець не вводив в оману покупця та нотаріуса, був законним власником відчужуваного об'єкту, а тому відсутні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу.

ТОВ "Унірем-Сервіс" заперечувало проти задоволення позову, посилаючись на те, що технічний паспорт та архітектурний технічний паспорт на цілісний майновий комплекс є різними документами, виготовленими на підставі різних нормативних актів, а тому безпідставним є порівняння їх на відповідність один одному. Отже безпідставними є твердження позивача про те, що продавець ввів в оману покупця, продавши йому не той за складом цілісний майновий комплекс, ніж той, що зазначений у акті державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Крім того, вказана обставина не впливає на права позивача, оскільки він не є стороною за договором купівлі-продажу. Щодо твердження позивача про відсутність права у продавця продавати спірне майно, що розташоване на ділянці, яке не перебуває у власності чи користуванні ТОВ "Унірем-Ойл" третя особа-2 зазначає наступне: відповідно до ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, у разі відчуження нерухомого майна, до набувача переходить право користування частиною земельної ділянки, на якій майно розміщено та необхідної для обслуговування придбаного майна. Площа земельної ділянки у розмірі 11626 кв. м, вказана у договорі купівлі-продажу - це загальна площа земельної ділянки під цілісним майновим комплексом. Отже твердження позивача про відсутність права користування зазначеною у договорі купівлі-продажу земельною ділянкою є хибним. Позивачем не вірно обраний спосіб захисту, оскільки його права не можуть бути відновлені шляхом визнання договорів недійсними, а підлягають захисту шляхом подання віндикаційного позову до добросовісного набувача.

Позивач у письмових поясненнях наголошував, що ОСОБА_7 не був присутнім на загальних зборах 18.03.2008, оскільки його як і інших учасників не було письмово повідомлено про загальні збори, та не голосував за внесення ним до статутного капіталу ТОВ "Унірем-Ойл" 17000000,00 грн. Крім того, ТОВ "Унірем-Агро" не подавало заяву про видачу свідоцтва про право власності на новозбудоване майно: комплекс по переробці та зберіганню зернових культур потужність 20000 тон на рік, за адресою селище Щорськ, вул.. Виконкомівська, 29-а. Позивач зауважує, що акт приймання передачі майнового комплексу від ТОВ "Унірем-Агро" до ТОВ "Унірем-Ойл" підписаний не уповноваженою особою.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, третіх осіб, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

встановив :

07.12.2006 загальними зборами Товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Ойл", затверджено статут, який зареєстровано 19.12.2006 за № 0002694.

Пунктом 1.2 Статуту визначено, що учасниками позивача є:

- іноземний інвестор - громадянин Канади - ОСОБА_7, що мешкає АДРЕСА_1, паспорт НОМЕР_3 іден. № НОМЕР_2;

- юридична особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро", місцезнаходження м. Дніпропетровськ, пров. Більшовицький 4а, код 31329842, в особі директора ОСОБА_9.

Відповідно до п. 4.8 Статуту, вкладами учасників позивача можуть бути грошові кошти, будинки, споруди, обладнання та інші матеріальні цінності, цінні папери, права користування землею, іншими природними ресурсами та нематеріальними активами, будинками, обладнанням а також інші майнові права.

Вклади учасників до статутного капіталу позивача складають:

- ОСОБА_7 - 1.287.750,00 грн. або 255.000,00 доларів США, що складає 51 відсоток.

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро" - 1.237.250,00 грн. або 245.000,00 доларів США, що складає 49 відсотків. Вноситься майновим комплексом по ремонту с/г техніки за адресою: вул. Колгоспна с. Адамівка, Криничанського району.

Постановою Київського апеляційного суду від 07.06.2016 № 910/28131 у справі за позовом ОСОБА_11 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро"; третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_7; треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_9; ОСОБА_8 про визнання рішення загальних зборів недійсним та третя особа, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_7 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро" про визнання недійсним рішення загальних зборів, встановлено: відповідно до п.п.1.1, 3.1 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро" (в редакції, затвердженій Зборами учасників ТОВ "Унірем-Агро" від 06.10.2005) Товариство з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро" з іноземною інвестицією засноване установчими зборами учасників від 12.02.2001.

Зареєстровано виконавчим комітетом Дніпродзержинської міської ради 12.02.2001 року, реєстраційна справа 04052072Ю0020317, ідентифікаційний номер 31329842.

Відповідно до пункту 1.2. Статуту ТОВ "Унірем-Агро" учасниками товариства є громадянин Канади ОСОБА_7, громадянин США ОСОБА_12, громадянин України ОСОБА_9, Громадянка України ОСОБА_8, громадянка України ОСОБА_13, громадянка України ОСОБА_14.

ТОВ "Унірем-Агро" здійснює свою діяльність відповідно до статуту, затвердженого зборами учасників ТОВ "Унірем-Агро" від 06.10.2005 року, з подальшими змінами та доповненнями.

Рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро", оформленого протоколом №1 від 18.03.2008 року надано згоду на збільшення розміру статутного ТОВ "Унірем-Ойл", шляхом передачі комплексу по переробці та зберіганню зернових культур потужністю 20000 тон, розташованого за адресою Дніпропетровська обл., с. Щорськ, вул.. Виконкомівська 29а.

Як видно зі змісту рішення зборів учасників ТОВ "Унірем-Агро", яке оформлено протоколом №1 від 18.03.2008 року (оригінал у представників сторін відсутній) ухвалено :

- дати згоду на збільшення статутного капіталу ТОВ "Унірем-Ойл" до 36072150 грн. або 7143000 дол. США, що складається з вартості учасників товариства. При цьому зберегти співвідношення часток між учасниками, а саме 51 відсоток ОСОБА_7, 49 відсотків ТОВ "Унірем-Агро";

- уповноважити засновника ОСОБА_9 представляти інтереси ТОВ "Унірем-Агро" в ТОВ "Унірем-Ойл", з правом підписів та оформлення необхідних документів;

- передати до статутного капіталу ТОВ "Унірем-Ойл" комплекс по переробці та зберіганню зернових культур потужністю 20000 тон, який розташований за адресою сел.. Щорськ, вул. Виконкомівська 29 а.

Як видно зі змісту оскаржуваного рішення загальних зборів від 18.03.2008 року додаткового обов'язку щодо внесення грошових коштів на інвестора ОСОБА_7 не покладалось.

Окрім того, відповідно до копії протоколу №2 зборів учасників ТОВ "Унірем-Агро" від 23.03.2009 року (а.с. 209-212 том 2, що наданий з матеріалів кримінального провадження № 0000012 від 04.01.2013 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364, ч. ст. 191 КК України), на яких були присутні ОСОБА_7 ( 70 відсотків), ОСОБА_9 (19 відсотків), ОСОБА_15 (4,5 відсотки), ОСОБА_8 (4,5 відсотки), ОСОБА_16 (1 відсоток) було поставлено питання про підтвердження протоколу № 1 від 18.03.2008 року ( оскаржуваного рішення у даній справі) по другому питанню виступив ОСОБА_7 та запропонував затвердити протокол № 1 від 18.03.2008 року - учасники зборів одностайно погодили цю пропозицію. Пропозицію було прийнято. Зазначений протокол підписаний головою зборів ОСОБА_7. Доказів не підписання вищевказаного протоколу або фальшування підпису , третя особа з самостійними вимогами на предмет спору, на яку відповідно до вимог ст. 33 ГПК України покладений обов'язок доводити обставини на які вона посилається, суду не надав.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 знав про винесення оскаржуваного рішення від 18.03.2008 року, оформленого протоколом № 1 загальних зборів учасників ТОВ "Унірем-Агро", його зміст та вчинив дії, щодо підтвердження надання своєї згоди на збільшення статутного капіталу ТОВ "Унірем-Ойл" за рахунок внесення до статутного капіталу останньої комплексу з переробки зберігання зернових культур потужністю 20 000 тон, що розташований в с. Щорськ, вул. Виконкомівська 29 а (постанова Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2016 № 910/28131/15).

Згідно ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Обставини, встановлені у вказаній постанові суду, спростовують доводи позивача, заявлені в даній справі щодо відсутності волевиявлення учасників товариства на передачу до статутного капіталу ТОВ "Унірем-Ойл" спірного цілісного майнового комплексу.

Судом встановлено, що 03.04.2009 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Унірем-Ойл" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерлайнпром" (покупець) укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. та зареєстрований у реєстрі за № 1045 відповідно до якого продавець у порядку та на умовах, визначених цим договором, продає, а покупець купує комплекс по переробці та зберіганню зернових культур потужністю 20000 тон на рік, що складається з адміністративно-побутової будівлі літ. А-1, загальною площею 198,3 кв. м, ганку - літ а-1, ганку - літ. а1-1, входу в п/д - літ Б-1 загальною площею 27,8 кв. м, підвалу - літ. п/д, загальною площею 188,3 кв. м, будівлі пультової з електрощитовою - літ. В-1, загальною площею 29,7 кв. м, будівлі вагової з прохідною - літ. Г-1, загальною площею 167,4 кв. м, системи сушіння та зберігання зерна - літ. Д-1, замощення - літ І, авто вагової - 1, біоталу - 2, біоталу - 3, залізничної колії - 4, брами - 5, паркану - 6, паркану - 7, хвіртки - 8, брами - 9, брами - 10 (надалі іменується - Майно) та розташований за адресою: Дніпропетровська область, Криничанський район, смт. Щорськ, вул. Виконкомівська, буд. 29-А, на земельній ділянці площею 11626,0 кв. м по фактичному користуванню.

Майно, зазначене у п. 1.1 цього договору належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія ЯЯЯ № 920968, виданого Виконкомом Щорської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області 22.04.2008 року, на підставі рішення виконавчого комітету Щорської селищної ради № 13 від 17.04.2008 року і зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно (п. 1.2 договору).

Згідно п. 1.3 договору продавець гарантує, що майно, зазначене у п. 1.1 цього договору, на момент його підписання не є проданим, подарованим або відчуженим іншим способом третім особам, не є заставленим, не знаходиться у податковій заставі, в спорі не перебуває, заборона, арешт щодо нього відсутні. Під забороною відчуження (арештом) згідно з витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна майно не перебуває.

Передача майна здійснюється згідно з актом прийому-передачі, який сторони підписують не пізніше 10 днів з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Належним чином складений акт прийому-передачі майна є підтвердженням повного виконання продавцем зобов'язань за цим договором (п. 2.2, 2.3 договору).

Відповідно до п. 3.1, 4.1 договору, розрахунок за цим договором між покупцем і продавцем здійснюється шляхом передачі покупцем простого векселя продавцю в день підписання акту прийому-передачі майна та в порядку передбаченому чинним законодавством України. Загальна сума цього договору становить 20651903,54 грн.

Договір набирає чинності з моменту підписання повноважними представниками сторін та його нотаріального посвідчення. Право власності на майно у покупця виникає з моменту державної реєстрації цього договору. Сторони підтверджують, що: вони не визнані неправоздатними; укладання цього договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі; умови цього договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому. Сторони свідчать, що у тексті договору зафіксовані всі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу майна. В усьому іншому, що не передбачено цим договором, сторони керуються чинним законодавством України (п. 7.1, 7.3, 7.5 договору).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 29.05.2014 № 904/5157/13, яке набрало законної сили постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.08.2014, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Ойл" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Сервіс"; Товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Сервіс-Плюс"; Товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро Плюс"; треті особи, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів-1,2: Комунальне підприємство "Криничанське бюро технічної інвентаризації"; Реєстраційна служба Криничанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області; Товариство з обмеженою відповідальністю "Югпроммаш"; Товариство з обмеженою відповідальністю "Промстайл"; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_17 Майкл про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння встановлено. Оплата за комплекс по переробці та зберіганню зернових культур потужністю 20 000 тон на рік була проведена з розрахункового рахунку товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерлайнпром" на розрахунковий рахунок товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Ойл" у сумі 20651903,44грн., що підтверджується платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи. Також обставини проведення розрахунків за договором купівлі-продажу від 03.04.2009р. були перевірені при розгляді справи №Б24/457-09 (ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2013р.), та встановлено, що грошові кошти у сумі 20651903,44грн. перераховані покупцем - ТОВ "Інтерлайнпром" на користь продавця ТОВ "Унірем-Ойл" згідно платіжних доручень від 09.04.2010р. та від 10.04.2009р.

В подальшому, придбане за договором купівлі-продажу від 03.04.2009 року нерухоме майно було внесене товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерлайнпром" до статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю "Автоінвестцентр" (протокол №3 загальних зборів учасників ТОВ "Автоінвестцентр" від 23.04.2009р., акт приймання-передачі комплексу по переробці та зберіганню зернових культур потужністю 20 000 тон від 24.04.2009р., складений та підписаний ТОВ "Інтерлайнпром" та ТОВ "Автоінвестцентр".

29.04.2009 року виконавчим комітетом Щорської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області прийнято рішення №13 "Про оформлення прав власності" яким дозволено оформити право приватної власності на спірне майно за ТОВ "Автоінвестцентр".

На підставі рішення виконкому Щорської селищної ради від 29.04.2009 року за ТОВ "Автоінвестцентр" 06.05.2009р. зареєстровано право власності на комплекс по переробці та зберіганню зернових культур потужністю 20 000 тон.

08.10.2009 року у справі №10/236-09 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Сервіс" до товариства з обмеженою відповідальністю "Автоінвестцентр" про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності позов задоволено повністю: звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості в розмірі 22500000 грн., що виникла у товариства з обмеженою відповідальністю "Автоінвестцентр", м. Дніпропетровськ перед товариством з обмеженою відповідальністю "Унірем-Сервіс" за договором комісії УС/О 1-09 від 01.06.2009 р., на предмет іпотеки за іпотечним договором № 1505 від 05.06.2009 р., у тому числі на:

- комплекс по переробці та зберіганню зернових культур потужністю 20 000 тон на рік, загальною площею 611,5 кв. м., що складається з: адміністративно-побутової будівлі літ. А-1, загальною площею 198,3 кв. м.; ґанку - літ. а-1; ґанку - літ. а' - 1; вхід в п/д - літ. Б-1, загальною площею 27,8 кв. м.; підвалу - літ. п/д, загальною площею 188,3 кв. м.; будівлі пультової з електрощитовою - літ. В-1, загальною площею 29,7 кв. м.; будівлі вагової з прохідною - літ. Г-1, загальною площею 167,4 кв. м.; системи сушіння та зберігання зерна - літ. Д-1; замощення - І; автовагової -1; біоталу - 2; біоталу - 3; залізничної колії - 4; брами - 5; паркану - 6; паркану - 7; хвіртки - 8; брами - 9; брами -10, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область, Криничанський район, смт. Щорськ, вул. Виконкомівська, буд. 29-а ( двадцять дев'ять "а" ), за обумовленою у п. 1.1. іпотечного договору № 1505 від 05.06.2009 р. заставною вартістю, а саме: 17 209 919 грн. 54 коп., шляхом визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю "Унірем-Сервіс", м. Дніпропетровськ права власності на зазначене вище нерухоме майно.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 08.10.2009 року у справі №10/236-09 встановлено, що, з метою забезпечення повного виконання грошових зобов'язань по Договору комісії № УС/01-09 від 01.06.2009 р., між Товариством з обмеженою відповідальністю "Унірем-Сервіс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоінвестцентр" укладено 05.06.2009 р. Іпотечний договір, посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за № 1505, предметом якого є, у тому числі, і спірне майно.

Іпотечний договір від 05.06.2009 р., укладений між сторонами, як того вимагає ст. 584 ЦК України, визначає суть, розмір і строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, погоджені сторонами договору. У зв'язку з невиконанням товариством з обмеженою відповідальністю "Автоінвестцентр" зобов'язань за договором Комісії укладеним між сторонами щодо: придбання обладнання - з/д цистерна модель 15-1482-05 ТУ 24.05.419-79 у кількості 5 шт. на загальну суму 22 500 000 грн. та неповернення перерахованих 22500000 грн., забезпеченого заставою відповідно до Іпотечного договору від 05.06.2009 р., товариство з обмеженою відповідальністю "Унірем-Сервіс" - заставодержатель набув право звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на нерухоме майно (у тому числі і спірне майно) за товариством з обмеженою відповідальністю "Унірем-Сервіс".

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.10.2009 року у справі №10/236-09 набрало законної сили. На підставі цього рішення Комунальним підприємством "Криничанське бюро технічної інвентаризації" було проведено реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за Товариством з обмеженою відповідальністю "Унірем-Сервіс" (витяг №24242568 від 26.10.2009р.).

Обставини реєстрації та переходу права власності на спірний об'єкт також підтверджуються інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 60182471 від 30.05.2016.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають наступних підстав.

Згідно приписів статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до положень ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачає що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.. 204 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За приписами ч.1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Приписами частини 1 статті 230 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

За змістом Постанови № 9 від 06.11.2009 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до п. 3.9, 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" за змістом статті 229 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним. Під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною правочину предмета чи інших істотних умов останнього, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна вважати, що правочин не було б вчинено. Помилка повинна мати істотне значення, зачіпати природу правочину або такі якості його предмета, які значно знижують можливість його використання за призначенням. При цьому істотною вважається така помилка, наслідки якої неможливо усунути або їх усунення вимагає значних витрат від особи, що помилилася, - з урахуванням її майнового становища, характеру діяльності тощо. Обставини, з приводу яких помилилася особа, мають бути наявними на час вчинення правочину. Обов'язок доведення відповідних обставин покладається на позивача. Не вважається помилкою щодо якості продукції (товару, іншого майна) неможливість її використання або утруднення в її використанні, які сталися після виконання хоча б однією з сторін зобов'язань, що виникли з правочину, і не пов'язані з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка у мотивах правочину (тобто в обставинах, у зв'язку з якими особа вчиняє правочин) або незнання стороною правочину норм законодавства. У вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину. Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб'єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Позивач не являється стороною спірного правочину і ним не надано доказів введення покупця за спірним договором купівлі-продажу в оману чи факт обману продавцем покупця.

Приписами частини 5 статті 78 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Заява відповідача-1 про визнання позовних вимог судом відхилена, оскільки вказана заява порушує права та інтереси товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерлайнпром", яке є припиненим за рішенням суду, що вбачається з наявного в матеріалах справи спеціального витягу від 19.04.2016 № 21881905 та власника майна, яке є предметом оспорюваного договору.

Доводи позивача крім того спростовуються наступним:

Відповідно до ч. 1 ст. 115 ЦК України, ч. 1 ст. 12 Закону України "Про господарські товариства" господарське товариство є власником: майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.

Згідно зі статтею 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації; державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом; відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду; порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Пунктом 6.1. Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року N 7/5, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за N 157/6445 (далі - Положення), яке визначало порядок та підстави реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні, перелік правовстановлюючих документів тощо, зокрема з метою забезпечення визнання та захисту цих прав передбачено, що оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності: місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування: юридичним особам у разі внесення до статутного фонду об'єктів нерухомого майна їх засновниками.

Пунктом 6 додатку 1 Положення до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна віднесено Свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна, видані органами місцевого самоврядування та місцевими державними адміністраціями.

При цьому, пунктом 6.2. Положення, передбачено, що підготовку документів для видачі свідоцтв про право власності можуть за дорученням органів місцевого самоврядування та інших органів відповідно до законодавства проводити БТІ.

Рішенням Виконавчого комітету Щорської селищної ради №13 від 17 квітня 2008 року передбачено оформлення права власності на Комплекс за ТОВ "Унірем - Ойл", зобов'язано останнього звернутися до КП "Криничанське БТІ" за оформленням відповідного свідоцтва.

На виконання зазначеного рішення ТОВ "Унірем - Ойл" видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 22 квітня 2008 року (номерний бланк серія ЯЯЯ №920968) (далі - Свідоцтво), яке міститься в матеріалах справи.

Частиною 2 статті 331 ЦК України, встановлено, що право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягали обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (зокрема й право власності на нерухоме майно) (ч. 1 ст. 4 цього Закону).

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об'єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації.

Вказані норми кореспондуються з пунктом 1.3. Положення відповідно до якого державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць.

Пунктом 2.1. Положення передбачено, що для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлюючі документи (додаток І), їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням.

Одночасно з викладеним, відповідно до пункту 3.5 Положення реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності чинному законодавству України і пред'явленим правовстановлювалъним документам. Забороняється тлумачення прав реєстратором або самостійне внесення ним змін до відомостей про заявлені права власності.

КП "Криничанське бюро технічної інвентаризації" проведено державну реєстрацію права власності на Комплекс за ТОВ "Унірем - Ойл", що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18610768 від 22 квітня 2008 року (міститься в матеріалах справи).

Матеріалами справи підтверджено, що на момент укладення оспорюваного договору, продавець - ТОВ "Унірем - Ойл", було законним власником цілісного майнового комплексу.

Згідно частини 1, 2 статті 125 Земельного кодексу (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) (далі - Кодекс) встановлено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації..

Разом з тим, Позивачем не враховано, що питання переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюється статтями 377 ЦК України та 120 Земельного Кодексу.

Згідно статті 377 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до ст. 120 ЗК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно Схематичного плану земельної ділянки №29-а по вулиці Виконкомівська смт Щорськ, Криничанський район, що міститься в Технічному паспорті на комплекс по переробці та зберіганню зернових культур потужністю 20 000 тон на рік від 23 жовтня 2007 року (тобто був чинним і на момент отримання права власності і ТОВ "Унірем - Агро", і ТОВ "Унірем - Ойл", і ТОВ "Унірем - Сервіс") загальна площа земельної ділянки під вказаним об'єктом складає 11 626 кв.м.

Саме ця площа земельної ділянки зазначена контрагентами в оспорюваному договорі купівлі - продажу з вказівкою на фактичне її використання, і саме ця площа земельної ділянки в силу статті 377 ЦК України та 120 Кодексу була в користуванні ТОВ "Унірем - Ойл" на момент вчинення вищезазначеного правочину.

В постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 р. у справі N 6-253цс16 сформульовано позицію відповідно до якої, при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Згідно до п. 1 Положення про архітектурно-технічний паспорт об'єкта архітектури, яке затверджено Наказом Держбуду України 9 вересня 1999 р. N 220, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 вересня 1999 р. за N 643/3936, яке діяло на дату прийняття об'єкта в експлуатацію (далі по тексту - Положення), Архітектурно-технічний паспорт (Архтехпаспорт) об'єкта архітектури складається на замовлення замовника (забудовника) генеральним проектувальником об'єкта архітектури за участю генерального підрядника у 3-х екземплярах (оригінал і дві копії) на кожний завершений будівництвом об'єкт до прийняття його в експлуатацію.

Відповідно до п. 4 Положення, Архтехпаспорт передається замовнику (забудовнику) до утворення державної приймальної (технічної) комісії з прийняття його в експлуатацію.

Відповідно до п. 6 Положення, Архтехпаспорт складається після завершення будівництва об'єкта архітектури на підставі: даних з погодженої і затвердженої в установленому порядку проектної документації з урахуванням змін до неї; актів на приховані роботи; виконавчих схем монтажу елементів та замірів на об'єкті; технічних характеристик матеріалів і обладнання, викладених у відповідних паспортах і сертифікатах; актів пусконалагоджувальних випробувань систем і обладнання.

Відповідно до п. 8 Положення, Архтехпаспорт разом з іншими документами, передбаченими ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів. Основні положення", подається на розгляд державній приймальній (технічній) комісії з прийняття об'єкта в експлуатацію. Невідповідність стану об'єкта на момент роботи зазначених комісій з даними в Архтехпаспорті є підставою для відмови комісії у прийнятті об'єкта в експлуатацію.

Як вбачається з матеріалів справи, стан об'єкту на момент складання Акту Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта відповідав проектній документації та даним Архтехпаспорта.

Технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна виготовлявся на підставі Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України 24.05.2001 N 127 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 р. за N 582/5773. Вказаною Інструкцією чітко регулюються організація та порядок виконання робіт з технічної інвентаризації і порядок проведення обмірювальних робіт.

Архтехпаспорт та Технічний паспорт є різними документами, складання яких регламентовано окремими підзаконними актами, а тому неспівпадіння даних, вказаних у цих документах, не є підставою для тверджень про введення покупця Комплексу в оману щодо предмету купівлі-продажу.

Опис об'єкта у технічному паспорті та свідоцтві про право власності на нерухоме майно, видане ТОВ "Унірем-Агро", співпадають, що дає підстави стверджувати про відсутність будь-яких порушень при реєстрації права власності на об'єкт за ТОВ "Унірем-Агро".

Згідно з ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як встановлено судом, сторони погодили всі істотні умови оспорюваного договору, необхідні для його дійсності та правомірності.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Слід зазначити, що лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Колегією суду встановлено, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді визнання недійсним договору купівлі-продажу не призведе до поновлення прав позивача, у разі їх порушення.

Суд зауважує, що при обранні конкретного способу захисту цивільного права особа, яка звернулася до суду за захистом, повинна враховувати характер порушеного права та можливість його захисту в обраний нею спосіб. Під захистом права розуміється державно- примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обв'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту втілює безпосередньо мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушення його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем не визначено, яким саме чином обраний ним спосіб захисту права, шляхом визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, відновить його порушене право, не вказав, які саме його права порушені, та підлягають захисту або можуть бути відновлені.

Позивач не надав до суду доказів, які б підтверджували той факт, що умови спірного договору суперечать нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32 - 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.09.2016

Головуючий суддя І.В.Усатенко

Судді О.В.Марченко

Є.В.Павленко