ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2016 р.Справа № 923/1386/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Ярош А.І.,

суддів: Лисенко В.А., Гладишевої Т.Я.,

секретар судового засідання Кіртока Л.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №60 від 30.08.2016р.;

від відповідача-1: не зявився, повідомлений належним чином;

від відповідача-2: не зявився, повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації

на рішення господарського суду Херсонської області від 13 травня 2016 року у справі №923/1386/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_2 Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації, м. Київ

до відповідача-1: Дочірнього підприємства "Співдружність ініціативних працездатних інвалідів авто", м. Цюрупинськ Херсонської області

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Співдружність ініціативних працездатних інвалідів", м. Херсон

про стягнення солідарно 21 936 065 грн. 55 коп.,

В С Т А Н О В И В:

Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_2 Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації (позивач) заявлено позов до дочірнього підприємства "Співдружність ініціативних працездатних інвалідів авто" (відповідач-1) та товариства з обмеженою відповідальністю "Співдружність ініціативних працездатних інвалідів" (відповідач-2), яким, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог б/н від 28.08.2015 р. (т. 1, а.с. 161-236), просив стягнути солідарно з відповідача-1 та відповідача-2 заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 96ю/201/05-1501/2-1 від 23.05.2011 року в розмірі 21 936 065 грн.55 коп., із них:

9 760 228 грн. - сума заборгованості за кредитом,

2 779 678 грн. 74 коп. - сума заборгованості за процентами,

599 016 грн. 22 коп. - сума пені за несвоєчасну сплату процентів,

2 425 953 грн. 09 коп. - сума пені за несвоєчасне повернення кредиту,

68 213 грн. 57 коп. - 3 % річних від простроченої суми процентів,

177 919 грн. 49 коп. - 3 % річних від простроченої суми кредиту,

729 686 грн. 49 коп. - індекс інфляції за час прострочки по сплаті процентів,

1 875 769 грн. 95 коп. - індекс інфляції за час прострочки по кредиту,

502 800 грн. - штраф за прострочку кредиту,

3 016 800 грн. - штраф за прострочку процентів.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач-1 не заперечував проти суми стягнення основної заборгованості за кредитом та процентів за його користування, а просив суд зменшити розмір неустойки, нарахованої за договором, мотивуючи це нестабільною фінансово-економічною ситуацією в Україні, зниженням та припиненням господарських правовідносин з контрагентами.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 13 травня 2016 року у справі №923/1386/15 (суддя Немченко Л.М.) позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з дочірнього підприємства "Співдружність ініціативних працездатних інвалідів авто" та товариства з обмеженою відповідальністю "Співдружність ініціативних працездатних інвалідів" на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 КРЕДИТ заборгованість Дочірнього підприємства "Співдружність ініціативних працездатних інвалідів авто" за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 96ю/2011/05-1501/2-1 від 23.05.2011 року в розмірі 18592445 грн. 55 коп. з яких:

9 760 228,00 гривень - сума заборгованості за кредитом;

2 779 678,74 гривень - сума заборгованості за процентами;

599 016,22 гривень - сума пені за несвоєчасну сплату процентів;

2 425 953,09 гривень - сума пені за несвоєчасне повернення кредиту;

68 213,57 гривень - 3 % річних від простроченої суми процентів;

177 919,49 гривень - 3% річних від простроченої суми кредиту;

729 686,49 гривень - індекс інфляції за час прострочки по сплаті процентів;

1 875 769,95 гривень - індекс інфляції за час прострочки по кредиту;

25 140 гривень - штраф за прострочку кредиту;

150 840 гривень - штраф за прострочку процентів.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Стягнуто з дочірнього підприємства "Співдружність ініціативних працездатних інвалідів авто" в доход Державного бюджету України 30967 грн. 65 коп. судового збору. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Співдружність ініціативних працездатних інвалідів" в доход Державного бюджету України 30967 грн. 65 коп. судового збору.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість нарахування основної заборгованості та штрафних санкцій за прострочення повернення кредиту та процентів за користування кредитом, однак прийняв до уваги, що протягом строку, визначеного сторонами для виконання договірних зобов'язань щодо повернення кредиту мали місце кризові економічні явища в країні, що не могло не відобразитись на фінансовому стані відповідача-1. Згідно балансу та звіту про фінансовий стан станом на 31.03.2016 р. вбачається, що за результатами роботи товариство протягом 1 кварталу мало збитки у сумі 34 579 тис. грн, кредиторська заборгованість складає 30 643 тис. грн.

Суд першої інстанції прийняв до уваги, що, окрім штрафних санкцій, банком до стягнення заявлені нарахування інфляційних втрат у сумі 2 605 456 грн.44 коп. та 3 % річних у сумі 246 133 грн.06 коп., що є певною компенсацією збитків, які має банк із-за несвоєчасного виконання відповідачем-1 договірних зобов'язань.

В сукупності усіх наведених фактів, суд першої інстанції дійшов до висновку, що нараховані позивачем штрафні санкції порушують принцип розумності, при розгляді справи слід дотримуватися принципу справедливого балансу та зменшити стягнення штрафу за прострочення кредиту та штрафу за прострочення процентів до 5% і стягнути 25140 грн і 150 840 грн. відповідних штрафів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, до суду звернулось Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_2 Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати в частині зменшення розміру штрафів, та прийняти в даній частині нове рішення, яким позов задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів 502 800 грн. штрафу за прострочку кредиту, 3 016 800 грн.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначав, що судом першої інстанції безпідставно, необґрунтовано та з порушенням норм матеріального та процесуального права було зменшено суми штрафів, які позивач просив стягнути в повному обсязі.

Скаржник вважає, що суд невірно розтлумачив поняття «значно перевищує» та «надмірно великі», в результаті чого дійшов невірного висновку, що суми нарахованих штрафів підпадають під ознаки вказаних понять, а також не врахував ступінь виконання зобовязання та значності порушеного зобовязання.

Також апелянт не погоджується з винесенням рішення за відсутності його представника, враховуючи заявлене клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 09.08.2016 року та 20.09.2016 року представники відповідачів не зявлялись, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, тому судова колегія дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги за відсутністю представників відповідачів.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні, яке було проведено 20.09.2016 року в режимі відеоконференції, оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права, заслухавши представників сторін, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність часткової зміни рішення суду першої інстанції лише в частині розподілу судового збору, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 23.05.2011 року між ПАТ ОСОБА_2 КРЕДИТ та Дочірнім підприємством СПІВДРУЖНІСТЬ ІНІЦІАТИВНИХ ПРАЦЕЗДАТНИХ ОСОБА_3 (Позичальник) укладено Договір кредиту № 96ю/2011/05-1501/2-1, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов'язувався надати Позичальнику грошові кошти, у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, у сумі 2 343 214,00 гривень 00 копійок, із встановленою платою за користування кредитом у розмірі 21,0 % процент річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначеному Тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться в Додатку №1 до цього Договору, що є невідємною складовою частиною цього Договору, з кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за Кредитним договором до 22.05.2014 року або достроково у випадках, передбачених Кредитним договором.

Договором про внесення змін № 1 від 21.06.2011 р. до Кредитного договору, замінено в тексті Кредитного договору словосполучення Договір кредиту на словосполучення Договір про надання не відновлювальної кредитної лінії та, крім іншого, встановлено максимальний ліміт заборгованості до 5 485 474,00 грн. і графік погашення суми основної заборгованості.

Відповідно до останньої редакції Кредитного договору, яка була закріплена Договором про внесення змін № 16 від 31.03.2014 р. до Кредитного договору, крім іншого, встановлено, що ОСОБА_2 зобов'язувався надати Позичальнику грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості в розмірі до 10 056 000,00 гривень 00 копійок, із встановленою платою за користування кредитом у розмірі 21,0 % процент річних з переглядом процентної ставки кожні 3 місяці протягом дії Кредитного договору, з кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за Кредитним договором до 30.03.2015 року та встановленим графіком зміни максимального ліміту заборгованості.

Відповідно до п. 2.4. Кредитного договору, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється у валюті Кредиту щомісячно в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день повернення заборгованості за Кредитом в повній сумі.

Відповідно до п. 2.5. Кредитного договору, сплата процентів за користування Кредитом здійснюється у валюті Кредиту щомісячно до 5 числа місяця, наступного за місяцем, за який нараховані проценти, на рахунок в Банку, а також в день повернення заборгованості за Кредитом в повній сумі.

Судом встановлено, що на виконання умов Кредитного договору - відповідно до п. 2.1. Кредитного договору, позивачем перераховано Відповідачу-1 кредитні кошти на його поточний рахунок в межах максимального ліміту в розмірі 9 760 228,00 гривень 00 копійок, що підтверджується виписками по особовим рахункам та заявами на видачу кредиту .

Судом встановлено, що за своєю юридичною природою, укладений між сторонами договір є кредитним договором, правовідносини за яким регулюються положеннями частини 1 статті 1054 ЦК України, за якою банк (кредитодавець) зобовязується надати кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Нормою ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а за частиною 7 статті 193 Господарського кодексу України, одностороння відмова від виконання умов договору не допускається.

За частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Додатковими угодами №№ 1 16 до кредитного договору сторонами встановлено наступний графік зменшення ліміту, а саме: з 06.06.2014 встановлено максимальний ліміт 10 056 000 грн, з 05.05.2014 9 956 000 грн, з 05.06.2014 9 856 000 грн, з 05.07.2014 9 756 000 грн, з 05.08.2014 9 656 000 грн, з 05.09.2014 9 556 000 грн, з 05.10.2014 9 456 000 грн, з 05.11.2014 9 356 000 грн, з 05.12.2014 9 256 000 грн, з 05.01.2015 9 156 000 грн, з 05.02.2015 9 056 000 грн, та кінцевим терміном повернення залишку 20.03.2015. ( т.1 арк. 16-36)

Водночас, пунктом 4.4. кредитного договору № 96ю/2011/05-1501/2-1 сторонами обумовлено, що у разі невиконання Позичальником зобовязань, визначених пунктами 3.3.2. 3.3.17. цього договору, порушення Позичальником або третьою особою, з якою укладений договір забезпечення виконання зобовязань за кредитом, умов договорів, визначених пунктом 1.3. цього договору, протягом 15 днів, термін надання кредиту вважається таким, що закінчився, та, відповідно, Позичальник зобовязаний не пізніше наступного робочого дня, погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, комісії та нараховані штрафні санкції.

Така домовленість сторін узгоджується з положеннями частини 2 статті 1050 ЦК України, за якою, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього ж Кодексу.

Звертаючись з позовом по даній справі, позивач зазначав, що відповідач-1 не повернув 9 760 228 грн суми наданого кредиту у звязку з чим, з урахуванням пятнадцятиденного строку, встановленого пунктом 4.4. кредитного договору, з 14 квітня 2015 року термін надання кредиту вважається таким, що закінчився, та, відповідно, Позичальник зобовязаний був не пізніше наступного робочого дня, тобто 15 квітня 2015 року, погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, комісії та нараховані штрафні санкції.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Про правові наслідки порушення зобовязання боржником йдеться також в ч. 1 статті 611, ч. 2-4 статті 612, ч. 1, 2 статті 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості стягнення основної заборгованості та процентів за користування кредитом, оскільки її розмір підтверджений належними та допустимими доказами, що містяться в матеріалах справи, зокрема, банківськими виписками (т.1 а.с.42-99), листами відповідача-1 з проханням надання кредитних коштів, а строк повернення всієї суми кредиту та сплати процентів за його користування настав 15.04.2015 року .

Визначаючи законність та обґрунтованість нарахування штрафних санкцій по даній справі, а саме 3% річних, інфляційних втрат, пені та штрафу, судова колегія виходить з наступного.

Позивачем, згідно збільшених позовних вимог, нараховані до стягнення з відповідачів станом на 26.08.2015 р. 68 213,57 грн. 3% річних від простроченої суми кредиту, 177919,49 грн. 3% річних від простроченої суми процентів за кожний з періодів несплати процентів, 1875769,95 грн. інфляційних за час прострочки кредиту за кожним з періодів несплати сум кредиту, 729686,49 грн інфляційних за час прострочки процентів за кожний з періодів несплати процентів.

Згідно статті 625 ЦК України. боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також три проценти річних від простроченої суми.

Перевіривши розрахунок річних та інфляційних, який здійснений позивачем, судова колегія доходить висновку про його обґрунтованість та правомірність, відповідачами іншого не доведено.

За таких обставин, судом першої інстанції здійснено вірний висновок про те, що з відповідачів підлягає до стягнення на користь позивача 68 213,57 грн. 3% річних від простроченої суми кредиту,

177919,49 грн. 3% річних від простроченої суми процентів за кожний з періодів несплати процентів,

1 875 769,95 грн. інфляційних за час прострочки кредиту за кожним з періодів несплати сум кредиту,

729 686,49 грн інфляційних за час прострочки процентів за кожний з періодів несплати процентів

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 статті 549 ЦК України).

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту і процентів за користування ним. Зокрема, пунктом 4.2. кредитного договору встановлена відповідальність Позичальника за прострочення виконання грошових зобовязань по сплаті процентів, комісій та повернення кредиту у вигляді нарахування пені в розмірі 1 проценту від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки ОСОБА_2 банку України, що діяла у період невиконання зобовязань.

Позивачем, згідно з наданого ним розрахунку за збільшеними позовними вимогами (т. 1, а.с. 191-192), нарахована пеня в розмірі 2 425 953,09 грн за порушення строків повернення кредиту за період з 25.02.15 р. по 25.08.2015 р. та 599 016,22 грн за порушення строків сплати процентів за користування кредитом за період з 25.02.15 р. по 25.08.2015 р.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Перевіривши правильність нарахування пені, судова колегія доходить висновку, що позивачем обґрунтовано нарахована пеня в 6-тимісячний термін, з урахуванням часткового погашення суми кредиту та з урахуванням строків за графіком, хоча строк його погашення в повній сумі настав 14.04.2015 р. , а тому заявлена пеня підлягає до стягнення з відповідачів в повному обсязі, а саме 2 425 953,09 грн. за порушення строків повернення кредиту та 599 016,22 грн. за порушення строків сплати процентів за користування кредитом

На підставі пункту 4.3. договору, за яким у разі порушення Позичальником вимог, передбачених пунктами 3.3.2. 3.3.17. договору, він зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі пяти процентів від суми кредиту за кожний такий випадок, тому позивачем нарахований штраф у розмірі 502 800,00 грн за прострочку повернення кредиту та штраф у розмірі 3 016 800 грн за прострочку сплати процентів за період з 25.10.2014 р. по 16.04.2015 р., тобто за 6 випадків такого порушення, з розрахунку 502 800 грн. за кожне прострочення сплати процентів.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Частиною 2 ст.217 ГК України встановлено, що одним із видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесені пеня та штраф.

В апеляційній скарзі апелянт заперечував проти зменшення судом штрафу, зазначаючи про те, що нарахований до стягнення з відповідачів штраф не є надмірно великим, тому судова колегія вважає за необхідне зупинитись саме на обґрунтованості зменшення судом першої інстанції штрафу.

Судова колегія зазначає, що норми ЦК України, ГК України та ГПК України передбачають можливість зменшення судом розміру штрафних санкцій які підлягають стягненню, за наявності певних умов.

Згідно ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України також встановлює, що розмір неустойки може бути зменшеним за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення.

При цьому, при застосуванні ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття значно та надмірно є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. Слід враховувати, що правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

З викладеного вбачається, що зазначені норми діючого законодавства дають право суду на зменшення неустойки в залежності від співвідношення її розміру і збитків.

Пунктом 3 ч.1 ст.83 ГПК України суду надане право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

В контексті згаданої норми при зменшення розміру неустойки повинно бути взяти до уваги ступень виконання зобовязання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні, не лише майнові, але і інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З урахуванням визначених Вищим господарським судом України в Постанові Пленуму Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011 р. критеріїв застосування положень п. 3 ст. 83 ГПК України, колегія суддів також відзначає, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, як зазначено касаційною інстанцією в даній Постанові, при стягненні штрафних санкцій суд також повинен виходити з принципів справедливості, добросовісності та розумності.

З вищенаведених правових норм вбачається, що вирішення питання про зменшення штрафних санкцій законодавством віддано на розсуд суду, який досліджує та обєктивно оцінює докази у справі, та при прийнятті рішення керується, в тому числі, власним переконанням, заснованим на суті правових норм та оцінці доказів у їх сукупності.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо наявності підстав для зменшення штрафу, приймаючи до уваги відсутність негативних наслідків для позивача, викликаних простроченням виконання, у вигляді заподіяної шкоди.

Також суд зауважує, що розмір заявленої до стягнення основної заборгованості складає 12 539 906,74 грн., поряд з цим стягується штраф, пеня, 3% річних та інфляційні втрати на загальну суму 9 396 158,81 грн., що складає 74,93% від суми основної заборгованості.

На думку судової колегії, штрафні санкції, заявлені до стягнення, значно перевищують розмір основного боргу, являються неспіврозмірними та необґрунтованими, та являються зловживанням кредитором своїм правом вимагати застосування відповідальності за порушення боржником свого грошового зобовязання.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України в постановах у справах № 5023/3165/12 від 19.12.2012 р., № 908/1608/14 від 03.04.2014 р., № 921/167/13-г від 03.04.2014 р.

При цьому, колегія суддів враховує, що згідно балансу та звіту про фінансовий стан станом на 31.03.2016 р., за результатами роботи відповідач-1 протягом 1 кварталу мав збитки у сумі 34 579 тис. грн, кредиторська заборгованість складає 30 643 тис. грн.

За таких обставин, враховуючи викладене, а також з метою недопущення безпідставного збагачення позивача за рахунок відповідача, а також недопущення заінтересованості кредитора у виникненні прострочення боржника, судова колегія повністю погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення штрафу за прострочення кредиту та штрафу за прострочення процентів до 5% і стягнути з відповідачів на користь позивача 25140 грн і 150 840 грн. відповідних штрафів.

Водночас, судова колегія доходить висновку про невірність розподілу судового збору, здійсненого судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваним рішенням стягнуто з дочірнього підприємства "Співдружність ініціативних працездатних інвалідів авто" в доход Державного бюджету України 30967 грн. 65 коп. судового збору. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Співдружність ініціативних працездатних інвалідів" в доход Державного бюджету України 30967 грн. 65 коп. судового збору (що загалом складає 61 935,30 грн.)

Однак, суд першої інстанції дійшов невірного висновку про те, що оскільки, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 КРЕДИТ підлягають частковому задоволенню на 84,75% (позов заявлений на 21 936 065 грн. 55 коп., а підлягає задоволенню на 18 592 445 грн. 55 коп.), то відповідачі повинні сплатити в доход Державного бюджету України 61 935 грн. 30 коп. судового збору.

Відповідно до положень п.4.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору, у разі задоволення позову повністю або частково судовий збір стягується з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам) в доход Державного бюджету України, якщо відповідач не звільнений від сплати цього збору.

Пунктом 4.3 вказаної Постанови встановлено, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Враховуючи викладене, оскільки при зверненні до суду з відповідним позовом у даній справі до сплати підлягав судовий збір у розмірі 73080,00 грн., отже, саме у такому розмірі судовий збір підлягає відшкодуванню відповідачами у дохід Державного бюджету у рівних частках - з ДП "Співдружність ініціативних працездатних інвалідів авто" - 36540 грн. 00 коп. судового збору, та з ТОВ "Співдружність ініціативних працездатних інвалідів" - 36540 грн. 00 коп.

Підсумовуючи викладене, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України, однак судом першої інстанції невірно розподілено судовий збір, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав, передбачених ст.104 ГПК України, для зміни рішення суду першої інстанції в частині розподілу судового збору. В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, ч.2 ст.103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації задовольнити частково.

Рішення господарського суду Херсонської області від 13 травня 2016 року у справі №923/1386/15 змінити в частині стягнення судового збору.

Пункти 4, 5 рішення змінити та викласти у наступній редакції:

« 4. Стягнути з дочірнього підприємства "Співдружність ініціативних працездатних інвалідів авто" (75100, Херсонська обл., м. Цюрупинськ вул. Комсомольська, 11, код в ) в доход Державного бюджету України (р/р 3002, МФО 852010, код за , одержувач УДКСУ у місті Херсоні, банк ГУДКСУ у Херсонській області) 36540 грн. 00 коп. (тридцять шість тисяч пятсот сорок грн.) судового збору.

5.Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Співдружність ініціативних працездатних інвалідів" (73000, м. Херсон, вул. Червоностудентська, буд. 36 А, ) в доход Державного бюджету України (р/р 3002, МФО 852010, код за , одержувач УДКСУ у місті Херсоні, банк ГУДКСУ у Херсонській області) 36540 грн. 00 коп. (тридцять шість тисяч пятсот сорок грн.)»

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації (04053, м. Київ, Тургенєвська, 52/58; ) в доход Державного бюджету України /отримувач коштів: Управління Державної казначейської служби України у м. Одеса, код ЄДРПОУ отримувача: 38016923, банк отримувача: ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011 № рахунку: 2002, код бюджетної класифікації 22030001 "Судовий збір (Державна судова адміністрація України,050), символ звітності 206 код ЄДРПОУ суду 26016990/ 80 388,00 грн. (вісімдесят тисяч триста вісімдесят вісім грн. 00 коп.) судового збору за апеляційний перегляд.

Доручити господарському суду Херсонської області видати відповідні накази із зазначенням реквізитів сторін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя В.А. Лисенко

Суддя Т.Я. Гладишева