ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2016 р. Справа №917/29/16

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: ОСОБА_2,

від третьої особи 1: не з'явився,

від третьої особи 2: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Липоводолинської селищної ради,

вул. Роменська,10, смт. Липова Долина Сумської області, 42500

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир",

вул. Будька, 47, м. Гадяч Полтавської області, 37300

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору

на стороні відповідача: ОСОБА_3,

вул. Комсомольська, 31, м. Гадяч Полтавської області, 37300

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору

на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство "СК "Арсенал Страхування",

вул. Борщагівська, 124, м. Київ, 03056

про стягнення 387 561,40 грн., -

В С Т А Н О В И В :

Липоводолинська селищна рада звернулася до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" про стягнення 146063,11 грн. збитків - витрат по аварійному ремонту моста в смт. Липова Долина, завданих у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, вчиненою під керуванням ОСОБА_3 автомобілем МАЗ 543203, державний номерний знак НОМЕР_1 з причепом, державний номерний знак НОМЕР_2, що належить на праві власності відповідачу, внаслідок якої пошкоджено міст в смт. Липова Долина.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 06.01.2016 р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 25.01.2016 р.

Ухвалою від 06.01.2016р. до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено ОСОБА_3.

25.01.2016 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №730).

21.01.2016 року ОСОБА_3 надіслав до суду клопотання б/н про розгляд справи за його відсутності, в якому вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Ухвалою від 11.02.2016р. до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено Приватне акціонерне товариство "СК "Арсенал Страхування".

ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" свого представника в судове засідання жодного разу не направило, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. Вимог суду викладених в ухвалах суду не виконало.

Ухвалою суду від 01.03.2016 р. продовжено строк вирішення спору у відповідності до вимог статті 69 ГПК України.

16.03.2016 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог б/н від 15.03.2016р., в якій Липоводолинська селищна рада просить стягнути з відповідача 387 561,40 грн., посилаючись на те, що Сумським відділом комплексного проектування державного підприємства "Укрдіпродор" розроблено проект ремонту автодорожнього мосту на дорозі комунальної власності по вул. Оболонська (Комсомольська) в смт. Липова Долина та визначено вартість робіт. Крім того, у своїй заяві позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з 5 813,42 грн. витрат по сплаті судового збору та 4 000,00 грн. витрат за послуги адвоката.

28.03.2016 р. відповідач надав суду відзив (вх. №5796) на заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якому проти її прийняття заперечує.

Від позивача 28.03.2016 р. за вх. №3837 надійшли додаткові докази для приєднання до матеріалів справи, а саме: оригінал робочого проекту ДП Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдніпродор", лист КП Сумське міське бюро технічної інвентаризації від 22.10.2015 р. та довідка філії "Липоводолинський райавтодор" від 21.10.2015 р.

В судовому засіданні 31.03.2016 р. суд, розглянувши заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог дійшов висновку про прийняття її до розгляду виходячи з наступного.

Як роз'яснив Пленум ВГСУ у постанові від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

З урахуванням поданої заяви про збільшення розміру позовних вимог, судом розглядаються вимоги про стягнення 387 561,40 грн. збитків.

В судовому засіданні 31.03.2016 р. представник позивача виклав зміст позовних вимог та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача проти задоволення вимог заперечував через їх необґрунтованість.

Обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні судом не встановлено. За таких обставин, суд не вбачає за необхідне відкладати розгляд справи та здійснює її розгляд за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив, що 18.05.2015 р. близько 05:30 в смт. Липова Долина Сумської області по вул. Комсомольська автомобіль МАЗ 543203-220, державний номерний знак НОМЕР_1, з причепом KRAMER, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, характеристику транспортного засобу, особливості вантажу, виїхав на зустрічну смугу руху та здійснив зіткнення з відбійником мосту, чим порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України. У результаті цього виникла дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений міст, що знаходиться на балансі Липоводолинської селищної ради.

Вказане зафіксовано в адміністративному протоколі від 18.05.2015 р., що складений старшим інспектором ВДАІ Липоводолинського району Тесленком М.І. відносно ОСОБА_3 (а.с. 8 том 1).

11.06.2015р. Гадяцьким районним судом Полтавської області винесено постанову, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян у сумі 340 грн. Постанова в апеляційному порядку не оскаржувалась (а.с. 9 том 1).

Відповідно до рішення Липоводолинської селищної ради від 31.05.1994 дорожній міст по вулиці Комсомольській в смт. Липова Долина прийнято у комунальну власність селищної ради (а.с. 18 том 1).

Позивач зазначив, що оригінал вказаного рішення було втрачено. З метою відновлення втраченого рішення Липовдолинською селищною радою 25.02.2016 р. було прийнято рішення "Про автодорожній міст в смт. Липова Долина" (а.с. 133 том 1), відповідно якого рішення від 31.05.1994 р. було поновлено. Підтвердженням перебування на балансі мосту є довідка №141 від 25.02.2016 р. (а.с. 134). 21.10.2015р. філія "Липоводолинський райавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" листом №93 повідомила, що дороги та дорожні споруди по вул. Комсомольська у власності та на балансі філії не перебувають. Обслуговування даної ділянки дороги здійснюється за рахунок коштів Липоводолинської селищної ради (а.с. 135 том 1).

Згідно рішення Липоводолинської селищної ради від 18.01.2016 р. назва вулиці Комсомольська змінена на Оболонську (а.с. 142 том 1).

Позивач зазначає, що оскільки ОСОБА_3 на момент здійснення вказаного правопорушення перебував у трудових відносинах з ТОВ "Гадячсир" та транспортний засіб МАЗ 543203-220, державний номерний знак НОМЕР_1, з причепом KRAMER також належить ТОВ "Гадячсир", останній зобов'язаний відшкодувати позивачу збитки у розмірі 387 561,40 грн.

Розмір зазначених збитків позивач обґрунтовує наявним в матеріалах справи розробленням Сумським відділом комплексного проектування Державного підприємства - Українського державного інституту з проектування обєктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" проектом поточного середнього ремонту автодорожнього мосту на дорозі комунальної власності по вул. Оболонська в смт. Липова Долина.

Так, на підставі договору №2 від 15.02.2016р. про виконання проектних робіт розроблено проект ремонту мосту та визначено вартість відновлюваного ремонту, яка становить 372 748,00 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Відповідно до норм статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частина 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Із аналізу наведеної норми вбачається, що однією з підстав виникнення зобов'язання є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобов'язань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобов'язань виникає із неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне (позадоговірне) зобов'язання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов'язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов'язальних правовідносин.

У відповідності до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Нормами статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, зобов'язання щодо відшкодування шкоди, завданої у недоговірних правовідносинах, за своєю правовою природою є деліктним зобов'язанням.

За змістом статей 224, 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Наявний в матеріалах справи проект поточного середнього ремонту автодорожнього мосту на дорозі комунальної власності по вул. Оболонська в смт. Липова Долина не є належним доказом в обґрунтування суми понесених позивачем збитків, що заявлена до стягнення з відповідача.

При вирішення даного спору судом приймається до уваги те, що під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів і фактами, що є об'єктом судового дослідження. Належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Виходячи із змісту статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Позивачем не надано належних доказів в обґрунтування обставин, на які він посилається як на підставу позову, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Відмовити в задоволенні позовних вимог.

2. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Суддя Кульбако М.М.