КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2016 р. Справа№ 911/3203/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Зеленіна В.О.

Смірнової Л.Г.

секретар судового засідання Громак В.О.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача: не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Алавер-Буд"

на рішення Господарського суду Київської області від 09.06.2016р.

у справі № 911/3203/14 (суддя Рябцева О.О.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Алавер-Буд"

про стягнення 822694,41 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алавер-Буд" про стягнення 822694,41 грн., з яких 709764,60 грн. заборгованості за договором поставки № 5 від 03.01.2014р., 63714,75 грн. інфляційних втрат, 7368,68 грн. 3% річних та 41846,38 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором поставки № 5 від 03.01.2014р. в частині оплати вартості отриманого товару, в зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 709764,60 грн. На підставі ст. 625 ЦК України та п. 7.1. договору, ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" позивачем нараховано до стягнення з відповідача 63714,75 грн. інфляційних втрат, 7368,68 грн. 3% річних та 41846,38 грн. пені.

Рішенням Господарського суду Київської області від 09.06.2016р. у справі № 911/3203/14 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Алавер-Буд" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 709764,60 грн. заборгованості, 55871,98 грн. інфляційних втрат, 7368,68 грн. 3% річних та 15460,11 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Алавер-Буд" звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Наводячи підстави, з яких порушено питання про перегляд оскаржуваного рішення, скаржником зазначено про прийняття судом першої інстанції рішення без належного дослідження доказів по справі, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На думку скаржника, місцевий господарський суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про призначення технічної експертизи, чим порушив право відповідача на захист.

Крім цього, судом відхилено клопотання апелянта про відкладення розгляду справи, у зв'язку з ознайомленням з матеріалами справи та неможливістю прибуття у судове засідання по причині накладки судових засідань, що були призначені раніше.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2016р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Алавер-Буд" передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Кропивної Л.В., судді: Пашкіна С.А., Зеленін В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2016р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Алавер-Буд" прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 07.09.2016р.

06.09.2016р. до Київського апеляційного господарського суду надійшло від відповідача клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2016р. розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Алавер-Буд" відкладено на 21.09.2016р.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 20.09.2016р., у звязку з відпусткою Пашкіної С.А., змінено та сформовано колегію суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), судді: Зеленін В.О., Смірнова Л.Г.

21.09.2016р. до Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про призначення технічної експертизи.

21.09.2016р. до Київського апеляційного господарського суду надійшло від відповідача клопотання про відкладення розгляду справи.

Умотивуючи вказане клопотання, відповідач вказував на те, що розгляд даної справи призначено на 21.09.2016р. о 15:20 год., однак з значною затримкою в розгляді справи та неможливістю бути присутнім після 17 години після закінчення робочого часу суду та представника, з метою дотримання норм трудового законодавства, просив суд апеляційної інстанції відкласти розгляд справи на іншу дату.

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи підлягає залишенню без задоволення, з огляду на те, що відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., ратифікована Україною 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Крім того, ст. 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, виходячи зі змісту ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, та розгляд справи відбувся з дотриманням норм трудового законодавства, Київський апеляційний господарський не бачить підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням того, що відкладення справи призведе лише до необґрунтованого затягування розгляду даної справи, судова колегія визнала можливим розгляд апеляційної скарги за відсутності представника відповідача, повідомленого належним чином.

У судовому засіданні представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, вказував на те, що оскаржуване рішення відповідає нормам законодавства.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 03.01.2014р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Алавер-Буд" (покупець) було укладено договір поставки № 5 (договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник передає, а покупець приймає у власність і зобов'язується оплатити товар, в кількості відповідно до накладних, які є невід'ємною частиною договору.

Поставка товару покупцю здійснюється після складання замовлення покупцем і здійснюється автотранспортом постачальника (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 2.2 договору датою поставки товару по договору є день передачі товару постачальником покупцю по накладній, яка є невід'ємною частиною договору і підписана уповноваженими особами сторін.

Згідно до п. 4.1 договору ціна на товар, який поставляється по договору, вказується в накладних, які є невід'ємною частиною договору. Загальна вартість договору є сума вартості усього товару, що зафіксована у накладних (п. 4.2 договору).

Згідно з пунктом 6.1 договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2014р.

Колегією встановлено, що на підтвердження виконання умов договору позивачем додано до матеріалів справи видаткові накладні на загальну суму 709764,60 грн., а саме:

№ 862 від 13.01.2014р. на суму 37510,00 грн.,

№ 865 від 13.01.2014р. на суму 26027,75 грн.,

№ 2605 від 13.01.2014р. на суму 34107,30 грн.,

№ 2602 від 13.01.2014р. на суму 35494,20 грн.,

№ 867 від 14.01.2014р. на суму 19008,25 грн.,

№ 870 від 14.01.2014р. на суму 34457,50 грн.,

№ 2609 від 14.01.2014р. на суму 28123,20 грн.,

№ 2613 від 14.01.2014р. на суму 34303,50 грн.,

№ 875 від 20.01.2014 р. на суму 20345,00 грн.,

№ 873 від 20.01.2014р. на суму 36905,00 грн.,

№ 2614 від 20.01.2014р. на суму 27529,20 грн.,

№ 2610 від 20.01.2014р. на суму 29710,80 грн.,

№ 2617 від 21.01.2014р. на суму 32319,00 грн.,

№ 2615 від 21.01.2014р. на суму 17679,60 грн.,

№ 889 від 21.01.2014р. на суму 7729,00 грн.,

№ 878 від 21.01.2014р. на суму 13552,50 грн.,

№ 876 від 21.01.2014р. на суму 38967,50 грн.,

№ 883 від 27.01.2014р. на суму 35227,50 грн.,

№ 882 від 27.01.2014р. на суму 22422,00 грн.,

№ 2620 від 27.01.2014р. на суму 31695,30 грн.,

№ 2621 від 27.01.2014р. на суму 29752,34 грн.,

№ 886 від 28.01.2014р. на суму 19358,00 грн.,

№ 884 від 28.01.2014р. на суму 32631,50 грн.,

№ 891 від 28.01.2014р. на суму 25703,10 грн.,

№ 2622 від 28.01.2014р. на суму 15138,90 грн.,

№ 2623 від 28.01.2014р. на суму 24066,66 грн. (а.с. 16-41, 79-104), які підписані позивачем та відповідачем, скріплені з боку відповідача печаткою підприємства.

Відповідач заперечував факт отримання від позивача товару на суму 709764,60 грн. та підписанням директором ТОВ "Алавер-Буд" вказаних вище видаткових накладних у момент приймання товару, у зв'язку із чим просив призначити технічну експертизу, на вирішення якої поставити питання, що раніше було нанесено на видаткових накладних : текст , чи підпис з печаткою.

В обґрунтування необхідності проведення експертизи відповідач вказував, що між ФОП ОСОБА_4 та ТОВ "Алавер-Буд" були довірливі відносини, в зв'язку з чим керівництво ТОВ "Алавер-Буд" інколи надавало для ФОП ОСОБА_4 чисті аркуші паперу з підписами та печатками. Оскільки, за твердженням відповідача, ТОВ "Алавер-Буд" за доданими до позовної заяви видатковими накладними товар від позивача не отримувало, то зазначені видаткові накладні могли бути роздруковані позивачем на чистих аркушах паперу з проставленими на них підписами директора ТОВ "Алавер-Буд" та печаткою підприємства.

Колегія суддів у задоволенні клопотання відмовляє з таких підстав.

Як зазначається в п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Апеляційним судом встановлено, що ухвалою від 18.11.2014р. місцевий господарський суд надіслав матеріали даної справи до прокуратури Київської області для вирішення питання проведення слідчих дій для встановлення факту наявності/відсутності протиправних діянь в діях позивача та відповідача.

Постановою СВ Фастівського відділення поліції Васильківського відділу ГУ НП в Київській області від 22.04.2016р. про закриття кримінального провадження, під час слідчих дій, здійснених в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань №0000006, було проведено технічну експертизу документів, за результатами проведення якої слідчим було встановлено, що першими нанесені друковані лінії граф бланку, поверх яких були нанесені підписи в графі "отримав".

Таким чином, обставини, на які посилався представник відповідача як на підставу своїх заперечень, не знайшли свого підтвердження під час проведення слідчих дій.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, а тому обов'язок покупця сплатити продавцеві повну ціну переданого товару складає зміст основних його зобов'язань відповідно до ст. 692 ЦК України.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов'язань постачальником по передачі товару у власність покупця за видатковими накладними на загальну суму 709 764,60 грн. судова колегія вважає доведеним.

Доказів оплати отриманого товару, що у відповідності з Пунктом 4.3 договору мала бути здійснена покупцем протягом 30 банківських днів після поставки товару, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника, відповідачем на час прийняття судом першої інстанції рішення відповідач не надано, а тому вимога позову про стягнення з відповідача 709764,60 грн. підлягає задоволенню.

Позивач просив суд стягнути з відповідача 7368,68 грн. 3% річних за період з 25.02.2014р. по 08.07.2014р. та 63714,75 грн. інфляційних втрат за період з 25.02.2014р. - травень 2014 року (з коригуванням сум заборгованості у бік збільшення, що пов'язане з настанням строку оплати відповідної видаткової накладної).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд апеляційної інстанції доходить висновку про правомірність вимог позивача щодо стягнення 3% річних у сумі 7368,68 грн., тож вимоги позову в цій частині, як обґрунтовані, підлягають задоволенню.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат, колегія зазначає, що наведені позивачем розрахунки є хибними.

Відповідно до абз. 2, 3 п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Відповідно до п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (див. постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. №23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997р. №62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012р. №52/30).

З урахуванням правових позицій судів вищого рівня правомірними є вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат за період з 01.03.2014р. - 31.03.2014р. на суму 249031,70 грн., за квітень 2014р. - травень 2014р. на суму 709764,60 грн., що загалом складає 55871,98 грн., тож позов, як обґрунтований, підлягає задоволенню у вказаному розмірі, тоді як позивачем було заявлено 63714,75 грн.

Позивач, на підставі п. 7.1. договору та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" просив суд стягнути з відповідача 41846,38 грн. пені.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов'язань, взятих сторонами за даним договором, сторони несуть відповідальність згідно даного договору і діючого законодавства України.

Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Враховуючи наведе, колегія дійшла до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені у сумі 41846,38 грн. не підлягають задоволенню, оскільки, у договорі поставки №5 від 03.01.2014р. сторони не встановили відповідальності покупця за неналежне виконання обов'язку з оплати придбаного товару у вигляді пені .

Щодо доводів апелянта про неправомірне відхилення місцевим господарським судом клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, а також позбавлення його можливості ознайомитись з матеріалами справи, то колегія зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони мають право знайомитися з матеріалами справи.

Порядок ознайомлення з матеріалами справи в судах регулюється Інструкцією з діловодства, затвердженою наказом Державної судової адміністрації України №28714 від 20.02.2013р.

Пунктом 2.5 цієї Інструкції справа надається для ознайомлення: 1) особі, яка є (була) учасником судового процесу у справі, або його представнику; 2) особі, яка не є (не була) учасником судового процесу у справі, якщо судове рішення безпосередньо стосується її прав, свобод, інтересів чи обов'язків; 3) посадовій особі, якій надано це право відповідно до законодавства. Справа для ознайомлення зазначеним особам видається за їх письмовою заявою на підставі резолюції судді (судді-доповідача), у провадженні якого перебуває справа, а у разі його відсутності - за резолюцією секретаря відповідної судової палати (для апеляційної та касаційної інстанцій), заступника голови суду, голови суду.

З матеріалів справи вбачається, що станом на день прийняття оскаржуваного рішення будь-яких заяв чи клопотань щодо ознайомлення з матеріалами справи від представника відповідача до господарського суду не надходило.

Що стосується доводів апелянта з приводу прийняття судом першої інстанції рішення у відсутність представника відповідача і залишення без задоволення його клопотання про відкладення розгляду справи, то судова колегія не вважає наведене апелянтом підставою для скасування рішення суду першої інстанції, адже відповідач повинен забезпечити явку свого представника до суду, який розглядає спір стосовно відповідача. У разі неможливості представника відповідача прибути у судове засідання відповідач вправі направити до суду письмові заперечення, якщо явка відповідача не визнана судом обов'язковою. За Господарським процесуальним законодавством підставою для скасування судового рішення є розгляд справ господарським судом за відсутністю сторони, не повідомленої належним чином про місце засідання суду, чого у даному випадку місця не мало.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Враховуючи наведене, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Алавер-Буд" на рішення Господарського суду Київської області від 09.06.2016р. у справі № 911/3203/14 слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладається на апелянта.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Алавер-Буд" на рішення Господарського суду Київської області від 09.06.2016р. у справі № 911/3203/14 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 09.06.2016р. у справі № 911/3203/14 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/3203/14 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді В.О. Зеленін

Л.Г. Смірнова