РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2016Справа №910/14169/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний інститут арматуробудування"

До Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

Про стягнення 355 194,41 грн.

Суддя Лиськов М.О.

Представники :

від позивача: Годованюк О.В. (дов. від 07.07.2016)

Хруленко В.В. (дов. від 07.07.2016)

від відповідача: Колісниченко О.Л. (дов. № 38/10 від 03.03.2016)

В судовому засіданні 14.09.2016 відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

02.08.2016 до канцелярії Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява від 29.07.2016 Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний інститут арматуробудування" (надалі - позивач) до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (надалі - відповідач) про стягнення 355 194,41 грн.

Позовні вимоги ограновані тим, що на думку позивача, відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобов'язання за Договором про розробку та перегляд комплектів ремонтної документації на ремонт обладнання АЕС України № 40-14/36-005-01-14-00152 від 24.10.2014, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 355 194,41 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.2016 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/14169/16, розгляд справи призначено на 29.08.2016.

В судовому засіданні 29.08.2016 оголошено перерву до 14.09.2016.

В судове засідання, призначене на 14.09.2016, з'явились представники сторін та надали пояснення по суті справи.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

24.10.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний інститут арматуробудування" (далі - Позивач, Виконавець) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - Відповідач, Замовник) був укладений Договір про розробку та перегляд комплектів ремонтної документації на ремонт обладнання АЕС України № 40-14/36-005-01-14-00152 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Виконавець зобов'язується за завданням Замовника надати послуги з розробки, перевірка та перегляд комплектів ремонтної документації на ремонт обладнання АЕС України, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги.

За своєю правовою природою вказаний Договір, є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно п. 2.3. Договору оплата послуг за Договором здійснюється за фактом надання послуг протягом 30 робочих днів після підписання Сторонами Акту здачі-приймання наданих послуг.

Із матеріалів справи вбачається, що Позивачем було надані послуги Відповідачеві в на в повному обсязі що підтверджується актами надання послуг, підписаними обома сторонами та скріпленими печатками.

Однак, відповідач в порушення умов договору, вчасно не виконував основного обов'язку за Договором, плату за надані послуги вносив з простроченням.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже позивач просить стягнути з відповідача 197 600, 50 грн. пені в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день прострочки, але не більше подвійної ставки НБУ, що діяла за період, за який сплачується пеня, що встановлено п. 4.3.1 Договору.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій передбачений ст. 231 Господарського кодексу України. Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Представник відповідача заперечуючи проти вказаної позовної вимоги зазначає, що відповідачем нараховувалась пеня за кожен день прострочення в той час, як відповідно до п. 2.3 Договору оплата послуг відбувається протягом 30 робочих днів, а отже пеня має розраховуватись з моменту її виникнення до моменту погашення з врахуванням робочих днів. Суд не погоджується із вказаною позицією у зв'язку з тим, що відповідно до п. 4.3.1 Договору стягується пені в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день прострочки, але не більше подвійної ставки НБУ, що діяла за період, за який сплачується пеня.

Разом з тим відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до частини сум пені.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума пені в розмірі 180 200,50 грн.

Крім того, позивач на підставі п. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України просить суд стягнути з відповідача на свою користь 141 353,45 грн. інфляційних втрат та 16 241,13 грн. 3 відсотків річних.

Оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача індексу інфляції нарахованого на суму боргу та 3 % річних ґрунтуються на законі (п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, позовні вимоги позивача в частині стягнення 3 % річних та індексу інфляції нарахованого на суму боргу підлягають задоволенню відповідно до наведеного в позовній заяві розрахунку. При здійсненні перевірки розрахунку 3% річних та індексу інфляції, нарахованих позивачем, судом встановлено, що ним правильно здійснено розрахунок 3 % річних та не вірно здійснено розрахунок інфляційних втрат, що за перерахунком суду становить 104 431,24 грн.

Відповідач заперечує щодо стягнення пені у вказаному розмірі, та посилаючись на скрутне матеріальне становище просить суд зменшити розмір пені.

Однак, суд проаналізувавши вказані доводи відповідача, приходить до висновку, що доказів в підтвердження викладених у заяві обставин відповідачем до суду не подано, а посилання на важкий фінансовий стан не підтверджений належними та допустимими доказами. Таким чином суд вважає, що вказане клопотання не обґрунтоване та не належним чином мотивоване, а отже не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вулиця Назарівська, будинок 3; ідентифікаційний код: 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-дослідний інститут арматуробудування" (01014, м. Київ, вулиця Катерини Білокур, будинок 4, квартира 18; ідентифікаційний код 35760802) 180 200 грн. 50 коп. - пеня, 104 431 грн. 24 коп. - інфляційних втрат, 16 240 грн. 46 коп. - 3 % річних та 4 513 грн. 35 коп. - суму судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити сторонам.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 19.09.2016.

Суддя М.О. Лиськов