ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
"03" жовтня 2016 р.Справа № 916/1927/16

Господарський суд Одеської області у складі:
судді Волкова Р.В.
при секретарі судового засідання Кришталь Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу
За позовом: Заступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону
в інтересах держави в особі:
1) Адміністрації Державної прикордонної Служби України
2) Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1
до відповідача: Граденицької сільської ради Біляївського району Одеської області
третя особа, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Військова частина НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 )
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:
1) ОСОБА_1
2) ОСОБА_2
про визнання незаконним та скасування рішення

За участю представників сторін:
Від прокуратури: Попазогло В.С. (за посвідченням),
від позивача 1: не з`явився.
від позивача 2: не з`явився.
від відповідача: Пахомов І.І. (голова),
від третьої особи на стороні відповідача 1: Толстова Л.І. (паспорт), Сидорук Д.С. (за довіреністю),
від третьої особи на стороні відповідача 2: Риженко В.М. (паспорт),
від третьої особи на стороні позивача:не з`явився.
присутні особи: Шляпін Н.С. (репортер),

встановив:

Заступник військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону звернувся до господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної Служби України та Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) Державної прикордонної служби України з позовом до Граденицької сільської ради Біляївського району Одеської області про визнання незаконним та скасування рішення відповідача від 24.04.1997 року № 1 „Про передачу земельних ділянок у приватну власність згідно Декрету Кабінету Міністрів України „Про приватизацію земельних ділянок від 26.12.1992 № 15-92 в частині передачі безкоштовно у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства, для будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських споруд громадянину ОСОБА_3 .
Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на необґрунтованість позовною заяви, невірне застосування норм права, відсутність перешкод для охорони державного кордону, прийняття оскаржуваного рішення раніше ніж усі нормативні акти на які посилається прокурор, невірне рахування строку позовної давності та на інші зазначені у запереченнях обставини.
Представник третьої особи, ОСОБА_1 , звертався до суду з заявою про відвід судді Волкова Р.В., у задоволенні вказаної заяви відмовлено ухвалою від 19.09.2016р.
Також представником Толстової Л. І. було заявлено клопотання про припинення провадження по справі відповідно до ст.80 ГПК України з посиланням на публічно-правовий характер спору та на віднесення спору до компетенції адміністративних судів.
Суд вважає таке клопотання необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. При цьому суд приймає до уваги правові висновки, викладені у постанові Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 09.02.2016 № № 21-5465а15, а саме, - „Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.
Аналогічна правова позиція вже була висловлена, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 4 листопада 2015 року (справа № 21-3296а15).
Ухвалою від 21.07.2016 позовну заяву прийнято судом до провадження та задоволено клопотання прокурора про щодо відстрочки сплати судового збору, а саме, - відстрочено його сплату до розгляду військовою прокуратурою рапорту по суті , але не пізніше ніж до ухвалення судового рішення по даній справі. Таке право суду передбачено п.1 ст.8 Закону України „Про судовий збір, згідно з якою враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.
Відповідно до ч.1 ст.69 Господарського процесуального Кодексу України, спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.
На момент закінчення вказаного двомісячного строку судовий збір прокурором сплачено не було.
Відповідно до ч.3 вказаної статті, у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п`ятнадцять днів.
За клопотанням прокурора, суд ухвалою від 19.09.2016 продовжив строк вирішення спору на 15 днів, тобто до 04.10.2016. Станом на 03.10.2016, тобто на дату судового засідання, судовий збір також не був сплачений.
В судовому засіданні 03.10.2016 прокурор звернувся з клопотанням про призначення колегіального розгляду справи.
Відповідно до ст.4-6 Господарського процесуального Кодексу України, справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.
В обґрунтування свого клопотання прокурор посилався на недостатність часу для отримання коштів для сплати судового збору, на необхідність продовження строку розгляду справи з метою визначитись щодо необхідності в подальшому заявити клопотання про призначення експертизи та для отримання доказів по справі.
Вказані обставини не є підставою для призначення справи до колегіального розгляду тому судом відхиляється. Крім того, призначення справи до колегіального розгляду є не обов`язком, а правом суду з урахуванням наявності передбачених ст.4-6 Господарського процесуального Кодексу України обставин.
Відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов`язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.
Прокурор звертався з клопотанням про залучення Військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.
Вказане клопотання щодо залучення третьої особи судом було задоволено ухвалою від 19.09.2016.
Підставою для такого клопотання стало наступне, - прокурором було встановлено, що Біляївський район і прилеглі землі прикордонної смуги Граденицької сільської ради не відносяться до зони відповідальності Ізмаїльського прикордонного загону оскільки відповідальною особою є ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказані обставини фактично свідчать про те, що Військова частина НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) Державної прикордонної служби України невірно визначена в якості позивача по справі.
Питання участі прокурора у розгляді господарських справ врегульовано насамперед ст.29 Господарського процесуального Кодексу України.
Так, згідно вказаної статті, прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. З метою вступу у справу прокурор може подати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд рішення Верховним Судом України про перегляд рішення за нововиявленими обставинами або повідомити суд і взяти участь у розгляді справи, порушеної за позовом інших осіб. При цьому прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру".
Частина 3 ст.23 Закону України „Про прокуратуру зазначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Також у цьому пункті визначено, що наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Так, відповідно до ч.4 ст.23 Закону України „Про прокуратуру наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
В матеріалах справи відсутні докази виконання прокурором вимог закону щодо попереднього, до звернення до суду, повідомлення позивачів.
З аналізу вказаних правових норм вбачається, що при вирішенні питання щодо представництва в суді законних інтересів держави, прокурор повинен з урахуванням особливостей по кожній справі обґрунтувати, по-перше, - факт порушення або загрози порушення інтересів держави, по-друге, - зазначити чи існує орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень до компетенції якого віднесені відповідні повноваження з захисту інтересів держави, та по-трете, - у разі наявності такого органу довести що він не здійснює або неналежним чином здійснює свої функції щодо захисту інтересів держави.
В якості таких органів по цій справі прокурор зазначив Адміністрацію Державної прикордонної Служби України та Військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) Державної прикордонної служби України.
Як вже зазначалось раніше, відносно позивача-2 прокурором встановлено, що спірна земельна ділянка не відноситься до сфери його відповідальності, тобто фактично відсутні підстави для подачі позову в інтересах вказаної військової частини.
При цьому нормами Господарського процесуального Кодексу України не передбачено можливості заміни або залучення додаткового позивача після подачі позову.
Крім того, прокурором не надано належних доказів попереднього повідомлення Позивача-1, доказів не здійснення або неналежного здійснення ним його функцій щодо захисту інтересів держави.
За таких обставин, суд констатує відсутність визначених ст.23 Закону України „Про прокуратуру необхідних підстав для здійснює прокурором представництва інтересів держави по цій господарській справі.
Згідно ст.32 Господарського процесуального Кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.
Статтею 33 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 Господарського процесуального Кодексу України).
З урахуванням викладеного, суд вважає, що наявні обставини, з якими п.1 ч.1 ст.81 Господарського процесуального Кодексу України пов`язує обов`язок суду залишити позов без розгляду.
На підставі викладеного та керуючись ст.23 Закону України „Про прокуратуру, ст.ст.29, 32, 33, 43, п.1 ч.1 ст. 81, ст. 86 Господарського процесуального Кодексу, суд, -
УХВАЛИВ:

Залишити без розгляду позов Заступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної Служби України та Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) Державної прикордонної служби до Граденицької сільської ради Біляївського району Одеської області про визнання незаконним та скасування рішення відповідача від 24.04.1997 року № 1 „Про передачу земельних ділянок у приватну власність згідно Декрету Кабінету Міністрів України „Про приватизацію земельних ділянок від 26.12.1992 № 15-92 в частині передачі безкоштовно у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства, для будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських споруд громадянину ОСОБА_3 .

Суддя Р.В. Волков