КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2016 р. Справа№ 910/7146/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Гончарова С.А.

Іоннікової І.А.

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Логіст-Хім" на рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2016

по справі № 910/7146/16 (суддя: Селівон А.М.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Логіст-Хім»

до Державної казначейської служби України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області

про стягнення 11 617,39 грн.,

В судове засідання представники сторін не з'явилися.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.07.2016 у справі № 910/7146/16 в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Логіст-Хім» відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись із вказаним рішенням, ТОВ «Логіст-Хім» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішенням господарського суду міста Києва від 06.07.2016 у справі № 910/7146/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Логіст-Хім» задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.08.2016 апеляційну скаргу було прийнято до провадження, розгляд справи № 910/7146/16 призначено на 20.09.2016.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 20.09.2016 у зв'язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці та у відрядженні для роботи у Національній школі судів України судді Ільєнок Т.В., які входять до складу колегії суддів і не є суддями-доповідачами, визначено новий склад суду: головуючий суддя Тищенко О.В, судді: Гончаров С.А., Іоннікова І.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2016 зазначену апеляційну скаргу прийнято до провадження у вказаному складі колегії суддів.

В судове засідання, призначене на 20.09.2016, представники сторін не з'явилися, проте в матеріалах справи наявні повідомлення про вручення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження позивачу, відповідачу та третій особі.

У відповідності до п. 3.9.1., 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки позивач, відповідач та третя особа, що не з'явилися у судове засідання 20.09.2016, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Участь представників, що не з'явилися у судове засідання, судом обов'язковою не визнавалась. В матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення по справі.

Також, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у відповідності до ч.1 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений строком розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, а продовження зазначеного строку розгляду справи у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України без клопотання сторони по справі, не передбачено ГПК України.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне вказати про те, якщо представники сторін чи інші учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. Такої ж правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України зокрема у своїй постанові від 07.07.2016 року по справі 910/21819/15.

До того ж суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Згідно зі статтею 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, посадовими особами Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Логіст-Хім» з питань дотримання вимог валютного законодавства по взаємовідносинах з нерезидентами POLSKI KONCERN NAFTOWY ORLEN S.A., Poland за період з 03.06.2014 по 09.06.2015; RUGAO WANLI CHЕMICAL INDUSTRY CO, LTD, China за період з 10.07.2014 по 09.06.2015, результати якої оформлено актом перевірки від 22.06.2015 № 493/08-25-22-022/39071718.

Вказаною перевіркою встановлено порушення позивачем ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а саме прострочені терміни розрахунків в іноземній валюті по імпортним операціям здійснено з перевищенням законодавчо встановленого 90-денного терміну, затвердженого постановами Правління НБУ від 12.05.2014 № 270, від 20.08.2014 № 515, від 20.11.2014 № 734, від 01.12.2014 № 758, від 03.03.2015 № 160 з нерезидентами по контрактах: POLSKI KONCERN NAFTOWY ORLEN S.A. договір № PL/610188201/14/0068 від 03.06.2014 у періоді 17.09.2014 по 22.09.2014 - 6 днів; RUGAO WANLI CHЕMICAL INDUSTRY CO, LTD, China контракт № 14173/IM від 10.07.2014 у періоді з 10.10.2014 по 10.11.2014 - 32 дні, у періоді з 06.03.2015 по 15.04.2015 - 41 день; статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», пункту 1 Указу Президента України від 18.06.1994 № 319/94 «Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, що незаконно знаходяться за її межами» та пунктів 2, 3 наказу Міністерства фінансів України від 25.12.1995 № 207 «Про затвердження форми Декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами», а саме позивачем не подавалася декларація про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України і знаходяться за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку

Частиною 4 цієї ж статті визначено, що Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Постановами Національного банку України від 12.05.2014 № 270, від 20.08.2014 № 515, від 20.11.2014 № 734, від 01.12.2014 № 758, від 03.03.2015 № 160 (які регулювали строки здійснення розрахунків у період здійснення позивачем імпортних операцій), було встановлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом НБУ на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Частиною 2 ст. 4 цього ж Закону встановлено, що у разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків,передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.

Виходячи із вказаних приписів чинного законодавства та у зв'язку з виявленими порушеннями, третьою особою було прийнято податкові повідомлення-рішення, серед яких, зокрема, № від 07.07.15 р., яким позивачу нараховано пеню в сумі 28101,25 грн. за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД (з яких: 4,97 грн. за порушення термінів на 6 днів по контракту з POLSKI KONCERN NAFTOWY ORLEN S.A.; 16478,89 грн. - за порушення термінів на 32 дні по контракту з RUGAO WANLI CHЕMICAL INDUSTRY CO, LTD, China; 11617,39 грн. - за порушення термінів на 41 день по контракту з RUGAO WANLI CHЕMICAL INDUSTRY CO, LTD, China).

Як свідчать матеріали справи, не погоджуючись із прийнятими ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя рішеннями позивач звернувся до адміністративного суду із позовом до ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Запорізької митниці ДФС про визнання протиправними вказаних податкових повідомлень - рішень, серед яких вказане податкове повідомлення - рішення № від 07.07.2015, за результатами розгляду якого Запорізьким окружним адміністративним судом постановою від 24.11.2015 у справі № 828/6031/15 адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 07.07.2015 № в частині нарахування суми грошового зобов'язання за платежем пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД в розмірі 16478,89 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Також, як встановлено судом першої інстанції, позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до RUGAO WANLI CHЕMICAL INDUSTRY CO, LTD, China, ОСОБА_1 про примусове виконання обов'язку в натурі та стягнення неустойки - 5000 кг бензалконіум хлориду в натурі вартістю 204770,43 грн. та 10000,00 грн. неустойки. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2015 вказану позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі ст. 115, п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України.

В подальшому ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26.05.2015 за результатами розгляду апеляційної скарги ТОВ «Логіст-Хім» вказану ухвалу суду першої інстанції від 10.04.2015 скасовано як таку, що постановлена з порушеннями норм процесуального законодавства та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Судом також встановлено за матеріалами справи та підтверджено представником позивача в письмових поясненнях б/н від 09.06.2016, що ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.07.2015 у справі № 334/2832/15-ц зважаючи на те, що позовна заява, що надійшла, не відповідала вимогам 119-120 ЦПК України, подану заяву ТОВ «Логіст-Хім» було залишено без руху, надано термін для усунення зазначених недоліків протягом п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21.12.2015 у справі № 334/2832/15-ц позовна заява повернута позивачу відповідно до ст.121 ЦПК України, оскільки позивачем недоліки, зазначені в ухвалі суду від 13.07.2015, не були усунуті.

Крім того, за результатами апеляційного оскарження позивачем ухвали суду від 21.12.2015 ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 01.03.2016 у справі № 334/2832/15-ц оскаржувану ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2015 року скасовано, матеріали справи направлені до того ж суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у цій справі. Вказана справа надійшла до Ленінського районного суду м. Запоріжжя 10.03.2016.

При цьому, як зазначено в ухвалі Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.03.2016 у справі № 334/2832/15-ц, 16.03.2016 року від директора товариства з обмеженою відповідальністю «Логіст-Хім» надійшла письмова заява про повернення матеріалів позовної заяви та повернення судового збору сплаченого за звернення до суду та за оскарження ухвал Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2015, 26.08.2015 та 21.12.2015, за результатами розгляду якої вказаною ухвалою позовну заяву ТОВ «Логіст-Хім» до «Rugao Wanli Chemical industry CO LTD», ОСОБА_1 про примусове виконання обов'язку в натурі та стягнення неустойки визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі ч. 3 ст. 121 ЦПК України.

Як вбачається з постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 24.11.2015 р. у справі № 808/6031/15, зважаючи не те, що ТОВ «Логіст-Хім» до матеріалів справи № 808/6031/15 не було надано доказів відкриття провадження у справі за позовом останнього до RUGAO WANLI CHЕMICAL INDUSTRY CO, LTD, China, при цьому згідно пояснень представника позивача ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26.05.2015 скасовано ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2015 про повернення позовної заяви та питання про відкриття провадження у справі передано на новий розгляд до суду першої інстанції, однак ухвали про відкриття провадження у такій справі позивач станом на час проведення судового засідання по розгляду позову у справі № 808/6031/15 не мав, за наведених обставин Запорізький окружний адміністративний суд дійшов висновку, що оскільки станом на дату настання граничного терміну надходження товару (05.03.2015) по передоплаті, здійсненій 05.12.2014 в сумі 4125,00 дол. США, була відсутня ухвала суду про відкриття провадження у справі за позовною заявою резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, висновок ДПІ у Заводському районі м. Запоріжжя про порушення позивачем термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності є правильним, позивачу правомірно нарахована пеня в сумі 11617,39 грн., а відтак, податкове повідомлення-рішення від 07.07.2015 № в цій частині визнано судом правомірним.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Аналогічна положення знайшли своє відображення в пункті 2.6 Постанови № 18, згідно якої не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

За таких обставин апеляційний господарський суд погоджується з висновками господарського суду першої інстанції та вважає встановленими постановою Запорізького окружного адміністративного суду обставини обґрунтованості та правильності нарахування податковим повідомленням - рішенням від 07.07.2015 № пені в сумі 11617,39 грн. за прострочення термінів розрахунків за імпортним контрактом, а також ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26.05.2015 - неправомірність ухвали суду першої інстанції від 10.04.2015 у справі № 334/2832/15-ц. При цьому вказані факти відповідно до норм ГПК та роз'яснень Пленуму Вищого господарського суду України є преюдиційними і доказування не потребують.

В подальшому, як встановлено місцевим господарським судом, позивачем було сплачено в добровільному порядку 11.03.2016 нараховану пеню в сумі 11617,39 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою банку по рахунку ТОВ «Логістик-Хім» за 11.03.2016.

При цьому внаслідок не вирішення Ленінським районним судом м. Запоріжжя питання про відкриття провадження у справі за позовом ТОВ «Логістик-Хім» до RUGAO WANLI CHЕMICAL INDUSTRY CO, LTD, China, ОСОБА_1 про примусове виконання обов'язку в натурі та стягнення неустойки у встановлений законодавством строк, Запорізький окружний адміністративний суд дійшов висновку про правомірність нарахування позивачу пені в сумі 11617,39 грн.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що предметом позову є не питання щодо правомірності винесення податковою інспекцією у Заводському районі м. Запоріжжя податкового повідомлення-рішення, а відшкодування матеріальної шкоди, завданої йому Ленінським районним судом м. Запоріжжя.

Обґрунтовуючи факт завдання шкоди, скаржник посилається на те, що внаслідок прийняття Ленінським районним судом м. Запоріжжя 10.04.2015 у справі № 334/2832/15-ц протиправної ухвали про повернення позовної заяви позивачу відповідно до п.4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України та не вирішення питання про відкриття провадження у справі у встановлений законом строк після скасування апеляційною інстанцією ухвали від 10.04.2015, скаржнику були нараховані податковою інспекцією штрафні санкції в сумі 11617,39 грн. Тобто, внаслідок сплати останніх позивачу завдано матеріальної шкоди у вказаній сумі.

Однак, судова колегія не приймає вказані доводи скаржника, виходячи з наступного.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Судова колегія звертає увагу скаржника на те, що рішення суду жодним чином не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини, на які посилається сторона, повинні бути підтвердженими належними засобами доказування.

Скаржник не надав як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції доказів на підтвердження того, що його позовна заява до RUGAO WANLI CHЕMICAL INDUSTRY CO, LTD, China, ОСОБА_1 про примусове виконання обов'язку в натурі та стягнення неустойки - 5000 кг бензалконіум хлориду в натурі вартістю 204770,43 грн. та 10000,00 грн. неустойки була прийнята до розгляду судом, та відповідала всім необхідним вимогам процесуального законодавства.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дана стаття є спеціальною, тобто в ній передбачені особливості, які відрізняють її від загальних правил деліктної відповідальності. До таких особливостей відносяться: а) суб'єктний склад завдавачів шкоди: органи державної влади, яка відповідно до ст. 6 Конституції України здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, органи влади Автономної республіки Крим та органи місцевого самоврядування, якими відповідно до положень ст. 140 Конституції України є сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; б) завдання шкоди при здійсненні владно-адміністративних повноважень: 1) діяння, які можуть мати різноманітні види та форми (накази, розпорядження, вказівки або інші владні приписи, які підлягають обов'язковому виконанню фізичними та юридичними особами, яким вони адресовані), 2) протиправна бездіяльність; в) Завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Відповідно до п. 2 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди» від 01.04.1994 № 02-5/215 в редакції від 29.12.2007, як у випадку невиконання договору, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (статті 614 та 1166 ЦК України). Однак щодо зобов'язань, які виникають внаслідок заподіяння шкоди, є виняток з цього загального правила, тобто коли обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на особу без її вини (статті 1173, 1174, 1187 ЦК України). Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою.

При цьому встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Питання про наявність або відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи (п. 6 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди» від 01.04.1994 № 02-5/215 в редакції від 29.12.2007).

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» у разі прийняття судом рішення про відмову в позові повністю або частково або припинення (закриття) провадження у справі чи залишення позову без розгляду строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, поновлюються і пеня за їх порушення сплачується за кожний день прострочення, включаючи період, на який ці строки було зупинено.

Судова колегія наголошує на тому, що скаржником не доведений факт завдання йому шкоди Ленінським районним судом м Запоріжжя, оскільки невідомий результат розгляду судом питання щодо прийняття позовної заяви, а також результат розгляду справи по суті.

Також, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що місцевий господарський суд помилково залучив до участі третю особу - Державну податкову інспекцію у Заводському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області, що призвело до відмови у позові з підстав відсутності у господарських судів компетенції права вирішувати спори за участю органів Державної фіскальної служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, суд вправі зі своєї ініціативи залучати третіх осіб, якщо дійде висновку про те, що рішення суду може вплинути на права та обов'язки такої третьої особи.

Крім того, судова колегія звертає увагу скаржника на те, що місцевим господарським судом було відмовлено у позові не з мотивів непідвідомчості спору господарським судам, а з мотивів недоведеності позивачем належними та допустимими доказами факту завдання шкоди неправомірними діями або бездіяльністю державного органу, причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою (діями та бездіяльністю) Ленінського районного суду м. Запоріжжя та наявністю заявленої до відшкодування позивачем шкоди.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 43 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України, яка визначена позивачем відповідачем у даному спорі, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Як правильно встановлено господарським судом першої інстанції, позивачем при зверненні до суду з даним позовом правомірно визначено відповідачем у даному спорі Державну казначейську службу України, через яку в разі наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, заявлена до стягнення шкода підлягає стягненню з Державного бюджету України.

Проте, формулюючи позовні вимоги та звертаючись до суду з даним позовом позивачем не визначено іншого співвідповідача, тобто державного органу, діями чи бездіяльністю якого завдано шкоду позивачу.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції позивачем не було подано належних та переконливих доказів в обґрунтування заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення, викладені у апеляційній скарзі товариства з обмеженою відповідальністю «Логіст-Хім» на рішення суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2016 прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким, що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Логіст-Хім» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2016 залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Логіст-Хім» на рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2016 у справі № 910/7146/16 - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2016 у справі № 910/7146/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/7146/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.А. Гончаров

І.А. Іоннікова