РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2016Справа №910/13272/16

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/13272/16

за позовом публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд»;

до Державної спеціалізованої бюджетної установи Аграрний фонд;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на

стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю «Цукрове»;

про стягнення 9 936 640,01 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Каленська М.А., довіреність № 08-02/16 від 24.12.2015р.;

Деруга Н.О., довіреність № 93-02/16 від 19.04.2016р.;

від відповідача: Делявська Г.М., довіреність № 520 від 06.10.2015р.;

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось публічне акціонерне товариство «Аграрний фонд» (надалі - позивач) з позовом до Державної спеціалізованої бюджетної установи Аграрний фонд (надалі - відповідач) про стягнення 9 936 640,01 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов договору зберігання цукру № 2ц від 22.06.2012р. у визначений строк не розрахувався за зберігання, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 6 755 000,00 грн., право на отримання якої виникло у позивача на підставі договору відступлення права вимоги № 17-01/16 від 21.03.2016р. При цьому, за прострочення сплати відповідачем заборгованості за надані послуги зберігання позивачем додатково нараховані інфляційні втрати в сумі 2 870 229,22 та 311 410,79 грн. - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2016р. порушено провадження у даній справі №910/13272/16, призначено її розгляд на 18.08.2016р. та залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю «Цукрове», яке безпосередньо надавало відповідачу послуги зберігання та було первісним кредитором.

15.08.2016р. через відділ діловодства суду від представника третьої особи надійшли письмові пояснення по справі та витребувані докази.

16.08.2016р. через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі.

18.08.2016р. через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2016р. розгляд справи було відкладено на 15.09.2016р., у зв'язку з необхідністю витребування нових доказів.

14.09.2016р. через загальний відділ діловодства суду від представника позивача отримано письмові пояснення.

Присутній у судовому засіданні 15.09.2016р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані сторонами та третьою особою документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.06.2012р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Цукрове» (за договором - зберігач, третя особа) та відповідачем (за договором - поклажодавець) було укладено договір складського зберігання цукру № 2ц, відповідно до пункту 1.1 якого поклажодавець передає, а зберігач приймає цукор-пісок буряковий на відповідальне відокремлене зберігання згідно ДСТУ 4245:2003 за фактичною вагою в кількості 19 300 тонн, якість якого відповідає ДСТУ 4623:2006, упакованого (масою нетто 50,00 кг) в поліпропіленові мішки з поліетиленовими або поліпропіленовими мішками-вкладками у кількості 386 000 шт.

Умовами п.1.2 договору зберігання передбачено, що прийняття цукру на зберігання та видача його поклажодавцю посвідчується актом передавання-приймання та посвідчення про якість, які є невід'ємною частиною цього договору.

Пунктом 3.6. договору зберігання передбачено обов'язок поклажодавця своєчасно відшкодовувати витрати за надані йому послуги на підставі актів, зміст та форма яких відповідають чинному законодавству України в межах коштів, передбачених Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Пунктом 4.3. договору зберігання встановлено, що поклажодавець щомісячно (за звітний місяць у строк до 15 числа наступного місяця) сплачує вартість послуг за зберігання цукру на підставі актів, підписаних уповноваженими представниками сторін та скріплених печатками. Акти виконаних робіт надаються зберігачем протягом 10 робочих днів місяця, наступного за розрахунковим (п.4.4 договору).

Умовами п.4.6 договору зберігання передбачено, що його ціна становить 1 447 500,00 грн.

Строк зберігання цукру - до пред'явлення вимоги поклажодавцем, але не пізніше 30.08.2013р. (п.5.1 договору). Водночас, умовами п.5.2 договору зберігання встановлено обов'язок зберігача ТОВ «Цукрове» цукор до пред'явлення відповідачем вимоги про його повернення або переоформлення на визначену поклажодавцем особу,з урахуванням положень п.5.1 цього договору.

Відповідно до п.8.1 договору зберігання, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до 30.08.2013р., але у будь-якому разі до повного виконання своїх зобов'язань у повному обсязі.

Сторонами були укладені додаткові угоди до договору зберігання, умовами яких продовжувався строк дії договору, зокрема, до 31.05.2015р.

Факт передачі-приймання цукру-піску на зберігання за адресою: Харківська область, Кегичівський район, смт. Чапаєве, вул. 50 років Жовтня засвідчується актом від 26.06.2012р., який підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками.

Як зазначає позивач, у період з 01.10.2013р. по 01.02.2016р. ТОВ «Цукрове» надало відповідачу послуги по зберіганню цукру-піску обсягом 19 300 тонн, що підтверджується актами виконаних робіт за вказаний період на загальну суму 6 755 000,00 грн.

Однак, відповідачем вищевказану суму коштів не було сплачено на користь ТОВ «Цукрове».

Факт зберігання цукру-піску ТОВ «Цукрове» у період з 01.10.2013р. по 01.02.2016р. включно та наявність заборгованості за послуги зберігання в сумі 6 755 000,00 грн. не заперечується, також і відповідачем, та крім того підтверджується довідкою від 21.03.2016р. № 40-09/219, яка надана відповідачем.

Також, третьою особою були складені Акти виконаних робіт до договору зберігання загалом на суму 6 755 000,00 грн., згідно яких щомісячна вартість зберігання зерна складає 241 250,00 грн. за весь період зберігання з 01.10.2013р. 31.01.2016р.включно.

Зі сторони відповідача вказані акти не підписано.

Відповідач у відзиві на позов проти задоволення позову заперечував, зазначивши про те, що ТОВ «Цукрове» не було дотримано погоджених сторонами та встановлених законодавством умов зберігання цукру, у зв'язку з чим акти виконаних робіт за спірний період відповідач не підписував та оплату послуг зберігання не здійснював.

Разом з тим відповідач зазначив, що беручи до уваги той факт, що цукор-пісок, який зберігався ТОВ «Цукрове» реалізовано, витрати по його зберіганню можуть бути відшкодовані відповідачем в рамках бюджетної програми 2801250 «Витрати Аграрного фонду пов'язані з комплексом заходів із зберігання, перевезення, переробки та експорту об'єктів державного цінового регулювання державного інтервенційного фонду» на 2016 рік.

Судом встановлено, що у період з 05.02.2016р. по 15.04.2016р. цукор-пісок, який знаходився на зберіганні у третьої особи, було реалізовано відповідачем на користь покупців, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними актами, якими встановлено факт передач права власності на цукор-пісок та гарантовано товариством з обмеженою відповідальністю «Цукрове» відповідність якісних показників ДСТУ 4623:2006., що свідчить про те, що переданий на зберігання цукор було повернуто поклажодавцю, і що сторонами по справі не заперечувалось.

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що 21.03.2016р. між публічним акціонерним товариством "Аграрний фонд" (за договором - новий кредитор), товариством з обмеженою відповідальністю «Цукрове» (за договором - первісний кредитор) та Державною спеціалізованою бюджетною установою Аграрний фонд (за договором - боржник) укладено договір №17-01/16 про відступлення права вимоги (далі - договір), відповідно до умов якого цей договір спрямований на регламентацію цивільних правовідносин, виникають з приводу відступлення в порядку та на умовах, визначених цим договором та законодавством України, первісним кредитором новому кредиторові права грошової вимоги (далі іменоване "право вимоги"), належного первісному кредиторові, за яким новий кредитор стає кредитором за договором складського зберігання цукру від 22.06.2012р. №2ц, укладеного між первісним кредитором та боржником, в частині взаємовідносин по зберіганню цукру-піску у кількості 19300 тонн 00 кілограм, упакованого (масою нетто 50,00 кг) в поліпропіленові мішки з поліетиленовими або поліпропіленовими мішками-вкладками, в складському приміщенні за адресою: Харківська обл., Кегичівський р-н., смт. Чапаєве, вул. 50 років Жовтню, 5, за період з 01.10.2013р. по 01.02.2016р. (п.1.1), за цим договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за договором складського зберігання цукру від 22.06.2012 № 2ц за період з 01.10.2013 по 01.02.2016 (п.1.3), первісний кредитор передає новому кредитору належне йому право вимоги виконання зобов'язання боржником, що виникло за договором складського зберігання цукру від 22.06.2012р. № 2ц (далі - основний договір), а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредитору за основним договором, після повної сплати новим кредитором первісному кредитору зазначеної в п. 3.1. договору суми компенсації (п.2.1), за цим договором під зобов'язаннями боржника розуміється грошовий борг (грошове зобов'язання) у сумі 6 755 000,00 грн., що виник внаслідок несплати боржником послуг складського зберігання цукру згідно основного договору в кількості 19300 тонн 00 кілограм, упакованого (масою нетто 50,00 кг) в поліпропіленові мішки з поліетиленовими або поліпропіленовими мішками-вкладками, в складському приміщенні за адресою: Харківська обл., Кегичівський р-н., смт. Чапаєве, вул. 50 років Жовтню, 5, за період з 01.10.2013 по 01.02.2016 (п.2.2), боржник стає зобов'язаним здійснити свій обов'язок по сплаті грошового боргу (грошового зобов'язання) у сумі 6755000,00 грн., замість первісного кредитора новому кредиторові, після повної сплати новим кредитором первісному кредитору зазначеної в п. 3.1 договору суми компенсації (п.2.3), з цього договору, випливає, що новий кредитор займає місце первісного кредитора в праві вимоги до боржника, що виникло з основного договору, в обсязі 6755000,00 грн. 00 коп., після повної сплати новим кредитором первісному кредитору зазначеної в п. 3.1 договору суми компенсації (п.2.5), за цим договором від первісного кредитора до нового кредитора переходять також усі права вимоги по відшкодуванню збитків, неотриманої (упущеної) вигоди, оплати штрафів, пені, компенсацій, інфляційних, 3% річних та інших платежів, пов'язаних із неналежним виконанням (невиконанням) боржником своїх зобов'язань за основним договором за період з 01.10.2013 по 01.02.2016 (п.2.5), за передане право вимоги до боржника за основним договором у порядку визначеному цим договором новий кредитор сплачує первісному кредитору компенсацію у розмірі 6755000,00 грн. не пізніше 10 банківських днів з моменту підписання договору (п.3.1), цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до 31 грудня 2016 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (п.6.1).

Відповідно до виписки банку з рахунку позивача від 23.03.2016р. позивач перерахував на користь ТОВ «Цукрове» 6755000,00 грн. за передане по договору №17-01/16 від 21.03.2016р. право вимоги.

Частиною 1 ст. 512 Цивільного кодексу України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Позивачем було направлено відповідачу повідомлення за вих. № 02-01/376 від 06.04.2016р. про відступлення на користь позивача права вимоги за договором зберігання № 2ц від 22.06.2012р. в сумі 6 755 000 грн., з вимогою про погашення заборгованості в сумі 6 755 000 грн. на користь позивача.

06.05.2016р. у відповідь на вимогу позивача відповідач листом за № 40-07/408 від 14.04.2016р. повідомив про те, що утримання Аграрного фонду здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в межах коштів, передбачених ЗУ «Про Державний бюджет України» на відповідний рік», однак паспорт бюджетної програми Витрат Аграрного фонду не затверджено; у зв'язку з чим бюджетні кошти за вказаною бюджетною програмою заблоковано.

Отже, станом на день подання позову, у відповідача виникла перед позивачем заборгованість у сумі 6 755 000,00 грн.

Частиною 1 ст. 936 Цивільного кодексу України визначено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 946 Цивільного кодексу України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Відповідно до п. 24 ст. 1 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» та розділу 3 Положення про обіг складських документів на зерно, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики від 27.06.2003 № 198, складська квитанція є товаророзпорядчим документом, що видається зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов'язання зернового складу. Підставою для видачі складської квитанції на зерно є угода про зберігання зерна, укладена між зерновим складом та поклажодавцем, та факт прийняття зерна на зберігання.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк термін виконання боржником обов'язку не встановлено або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Вимогами статті 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Як свідчать матеріали справи, зберігання товариством з обмеженою відповідальністю «Цукрове» переданого відповідачем на зберігання цукру в період з 01.10.2013р. по 31.01.2016р. включно підтверджується відповідними актами виконаних робіт, які вважаються судом належним доказом надання послуг по зберіганню цукру, оскільки такі акти були вручені нарочно повноважному представнику позивача Слинько В.І., підпис якого також міститься і на актах наявності цукру, закупленого до державного інвентаризаційного фонду, та відповідності його кількісним та якісним показникам.

Суд відхиляє твердження відповідача про неналежне зберігання цукру, оскільки матеріалами справи підтверджується реалізація переданого на зберігання цукру покупцям згідно з актами купівлі-продажу, в яких гарантована відповідність якісних показників згідно ДСТУ 4623:2006 та встановлена відсутність претензій покупців щодо кількості та якості прийнятого товару.

В свою чергу, позивач, як новий кредитор, на підставі договору про відступлення права вимоги та згідно п. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України набув від ТОВ «Цукрове» право вимоги щодо виконання відповідачем, як боржником, свого зобов'язання за договором зберігання щодо оплати вартості переданого на зберігання цукру за період з 01.10.2013р. по 31.01.2016р. у сумі 6 755 000,00 грн.

Однак відповідач свого зобов'язання по сплаті позивачу, як новому кредитору, на його вимогу заборгованості в розмірі 6 755 000,00 грн. у строк, обумовлений ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, не виконав. Заборгованість в сумі 6 755 000,00 грн. відповідачем у 7-денний строк від дня пред'явлення вимоги позивачем погашена не була і доказів протилежного суду на момент вирішення спору надано не було.

Посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування не може бути прийнято судом до уваги, оскільки надходження коштів з державного бюджету не є подією, яка має неминуче настати зі спливом певного періоду, а тому не може бути відкладальною умовою та не створює для сторін цивільних прав та обов'язків щодо визначення строку оплати.

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На час розгляду спору в господарському суді відповідачем не надано доказів виконання свого обов'язку щодо оплати вартості послуг зберігання у сумі 6 755 000,00 грн. за період з 01.10.2013 року по 31.01.2016 року по договору складського зберігання цукру № 2ц від 22.06.2012р., у той час як строк оплати витрат на зберігання настав згідно умов п. 4.3 укладеного між сторонами договору, відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 6 755 000,00 грн. є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 311 410,79 грн. - 3% річних та 2 870 229,22 грн. - інфляційних втрат, які нараховані за період з 16.11.2013р. по 13.07.2016р., за кожний місяць, в якому виникла заборгованість, окремо.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Таким чином, оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат ґрунтуються на законі (ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, підлягають задоволенню згідно розрахунків позивача, які є арифметично вірними.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної спеціалізованої бюджетної установи Аграрний фонд (1001, м. Київ, вул. Грінченка, 1; ) на користь публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, 1; фактична адреса: 03151, м. Київ, вул. Очаківська, пров. Очаківський, 5/6; ) 6 755 000 грн. - основного боргу, 311 410 грн. 79 коп. - 3% річних та 2 870 229 грн. 22 коп. - інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору в сумі 149 050 грн. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 20.09.2016р.

Суддя А.І. Привалов