ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2016р. Справа№ 914/2043/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Трускавецького В.П.,

при секретарі судового засідання Краєвському І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів,
до відповідача:Житлово-будівельного кооперативу «Галіція», м. Львів,
про: стягнення 68.990,00 грн.

Представники:
позивача:ОСОБА_2 - представник (договір №12/08/16 від 12.08.2016 р.),
відповідача:не з'явився.

Учасникам судового процесу, присутнім в судовому засіданні, роз'яснено їхні права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України). Заяв про відвід суду не поступало. Клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу не надходило.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Галіція» про стягнення 68.990,00 грн. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.08.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 07.09.2016 р. Ухвалою суду від 07.09.2016 р. розгляд справи відкладався на 20.09.2016 р. у зв'язку з поданим клопотанням відповідача. В судовому засіданні оголошувалась перерва до 21.09.2016 р. Рух справи відображено у попередніх процесуальних документах суду.

05 серпня 2016 року до суду за вх.№3926/16 від позивача надійшла заява про забезпечення позову. Поданою заявою просить накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунку НОМЕР_2 у ПАТ «ПриватБанк», МФО 325321 та майно відповідача у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат.

Відповідачем подано заперечення щодо заяви про забезпечення позову (вх. №37311/16 від 20.09.2016 р.). Згідно з цим запереченням, вказує на те, що заява не містить обґрунтувань щодо відсутності гарантій виконання рішення суду; вимоги позивача перешкоджають господарській діяльності ЖБК; накладення арешту на грошові кошти унеможливлює оплату соціальних внесків із заробітньої плати працівників, виплату заробітньої плати працівників; відповідач не вчиняв жодних дій щодо ухилення від виконання зобов'язань перед позивачем.

Суд відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову з урахуванням наступного. Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого господарського суду України у постанові "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 р. №16 особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Позивачем у підтвердження заяви про забезпечення позову додано приписи про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 26.07.2016 р., від 04.08.2016 р., від 15.08.2016 р. Разом з тим суд звертає увагу позивача на те, що зазначені приписи видано ТзОВ "Каньйон", яке не є стороною у справі та не доведено правових зв'язків товариства із відповідачем. Суд оцінює подані докази, як такі, що не належно підтверджують обставини, викладені у заяві про забезпечення позову. Інших доказів на підтвердження поданої заяви позивачем не надано. З урахуванням наведених обстави в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (постанова Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 р. №16).

Адекватність заходу, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник та наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Заявником не подано суду належних та допустимих доказів, протиправності дій відповідача. Суд також виходить із того, що заявлений захід до забезпечення позову не є адекватним, відносно заявлених позовних вимог про стягнення коштів, оскільки права позивача в разі їх порушення могли б бути захищені шляхом накладення арешту на кошти.

Як убачається з проведеного судом аналізу підстав застосування заходів забезпечення позову за поданою заявою, заявником не обґрунтовано належним чином підстав вжиття заходів у вигляді арешту грошових коштів, а судом не встановлено реальності настання обставин, з якими закон пов'язує можливість вжиття таких заходів. За відсутності достатніх доказів протиправності дій відповідача, з метою запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів третіх осіб, та непорушності законного порядку, відсутні правові підстави для задоволення поданої заяви. Таким чином, суд відмовляє у в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач у порушення умов договору суборенди крана №07-15 від 13.08.2015 р. не оплатив у повному обсязі вартості користування об'єктом оренди у сумі 27.900,00 грн. Крім того, відповідачем не оплачено вартості оренди бочки 5 м.куб., рельси 24 м/пог., рубочного станка, вагончика оцинкованого з січня по травень 2016 року на суму 40.000,00 грн. За період прострочення з 17.06.2016 р. по 02.08.2016 р. відповідачу нарахована пеня у сумі 1.090,00 грн.

Відповідач 20.09.2016р. подав суду відзив на позовну заяву. У відзиві вказує на те, що позивачем не враховано оплату 18.01.2016 р. у сумі 22.500,00 грн., тому заборгованість між сторонами за період з 01.01.2016-19.09.2016 р. становить 22.900,00 грн.; акт виконаних робіт №25 від 31.05.2016 р. на суму 40.000,00 грн. не стосується договору суборенди крана №07-15 від 13.08.2016 р.; строк дії договору між сторонами закінчився 31.12.2015 р., проте подальша співпраця відбувалась на підставі виставлених рахунків та погоджених актів виконаних робіт.

В судове засідання 21.09.2016 р. відповідач не з'явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з тим, що як представник ЖБК "Галіція", являється одночасно представником апелянта у справі 914/1400/16, яка 21.09.2016 р. розглядається на 11 год. 20 хв. у Львівському апеляційному господарському суді. Крім того, додав платіжні доручення №53 від 29.07.2015 р. на суму 48.440,00 грн. та №101 від 18.08.2015 р. на суму 56.840,00 грн. із призначенням платежу оплата за послуги автокрана.

Суд відмовляє відповідачу у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи з урахуванням наступного. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (підпункт 3.9.2 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 р. № 18 (із змінами та доповненнями).

Відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням юриста у Львівському апеляційному господарському суді, проте жодних доказів (ухвали Львівського апеляційного господарського суду), які б підтверджували зазначені обставини не додано. У поданому клопотанні вказано про слухання справи №914/1400/16 Львівським апеляційним господарським судом 21.09.2016 р. о 11 год. 20 хв. Натомість як вбачається із ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 09.09.2016 р. (судом перевірено інформацію викладену відповідачем у поданому клопотанні, із доступом до Єдиного державного реєстру судових рішень http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/61196859) апеляційну скаргу прийнято та справу призначено до розгляду на 21.09.2016 р. о 14 год. 00 хв. Відтак суд приходить до висновку, що відповідач подав суду недостовірну інформацію, а також не був позбавлений іншої можливості прибути на судове засіданні.

Із положень статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що підставою для відкладення розгляду справи є обґрунтовані обставини, які перешкоджатимуть розгляду справи в даному судовому засіданні. Таким чином, суд приходить до висновку, що клопотання відповідача необґрунтовано жодними доказами, а також відповідачем не наведено будь-яких обставин, які б перешкоджали вирішенню справи в даному судовому засіданні. Крім того, відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Строки, що встановлюються судом (наприклад, строк для усунення недоліків позовної заяви чи апеляційної скарги), повинні відповідати принципу розумності. Визначаючи (на власний розсуд) тривалість строку розгляду справи, суд враховує принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Таким чином, з метою дотримання балансу прав та інтересів сторін у справі, дотримання розумності строку розгляду справи та за умови достатності наявних у справі матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, суд здійснює розгляд справи за відсутності представника відповідача.

21 вересня 2016 року представником позивача подано суду клопотання про долучення доказів (вх. № 37549/16). Як додатки до цього клопотання позивачем додано банківські виписки рахунку ФОП ОСОБА_1 щодо всіх сплат ЖБК «Галіція» згідно договору суборенди № 07-15 від 13.08.2016 року та рахунки на оплату, які виставлялися ЖБК «Галіція» згідно договору суборенди.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення присутнього представника позивача в судовому засіданні, суд встановив наступне.

Між сторонами у справі був укладений договір №07-15 від 13.08.2015 р. (далі - Договір). За умовами цього Договору орендар (позивач у справі) передає, а суборендар (відповідач) приймає в тимчасове користування кран баштовий КБ 403 заводський номер 7 та 32 м підкранової колії, загальною вартістю 420.000,00 грн. без ПДВ.

Згідно з п. 5.1. Договору орендна плата встановлюється в розмірі 22.500,00 грн. на місяць без ПДВ. Орендна плата сплачується щомісячно по закінченні звітного місяця до 15-го числа місяця, наступного за звітним, згідно з актом виконаних робіт (пункт 5.2 Договору).

Відповідно до п.4.1 Договору даний договір набирає чинності з 15 серпня 2015 року і діє до 31 грудня 2015 року.

Згідно з ст.764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Як вбачається з матеріалів справи і це не заперечується сторонами відповідач (наймач) продовжував користуватися орендованим майном і після закінчення строку Договору і заперечень наймодавець (позивач) не висловив. Навпаки виставляв рахунки за оренду баштового крана, які відповідач частково сплачував. Доказів, які б підтверджували протилежне суду не подано.

З наведеного вбачається, що Договір є поновленим, на строк, який був раніше встановлений договором.

На виконання умов Договору позивачем передано, а відповідачем прийнято в оренду баштовий кран КБ-403, про що складено акт №35 від 01.06.2016 р., підписаний та скріплений печатками сторін. Згідно з цим актом сторони претензій одна до одної не мають. Вартість оренди за травень та червень 2016 року становить 27.900,00 грн.

ФОП ОСОБА_1 здав, а ЖБК "Галіція" прийняла в оренду бочки 5 м. куб, рельси 24 м/пог., рубочний станок та вагончик оцинкований (наділ - інвентар), про що складено акт №25 від 31.05.2016 р., підписаний та скріплений печатками сторін. Згідно з цим актом сторони претензій одна до одної не мають. Вартість оренди за січень, лютий, березень, квітень, травень 2016 року становить 40.000,00 грн.

Сторонами погоджено взаємні розрахунки за оренду крану та інвентаря станом на 29.06.2016 р., про що складено відповідний акт від 29.06.2016 р., підписаний та скріплений печатками сторін.

Позивачем скеровано на адресу відповідача претензію від 12.07.2016 р. про оплату боргу у сумі 67.900,00 грн. Зазначену претензію відповідач отримав 19.07.2016 р., про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, долучене до матеріалів справи.

Відповідач доказів сплати боргу в сумі 67.900,00 грн. станом на день прийняття рішення суду не представив.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Між сторонами у справі виникли зобов'язання з приводу оренди майна на підставі Договору та шляхом вчинення взаємних дій в силу пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 283 Господарського кодексу України.

Як убачається із матеріалів справи правовідносини між сторонами виникли з приводу оренди крану баштового КБ 403 за умовами договору та на підставі акту №35 від 01.06.2016 р. та оренди бочок 5 м. куб, рельсів 24 м/пог., рубочного станка та вагончика оцинкованого на підставі акту №25 від 31.05.2016 р.

При цьому суд виходить із того, що правовідносини з приводу оренди інвентаря, які не охоплюються предметом Договору виникли на підставі акту №25 від 31.05.2016 р. підписаного сторонами та згідно з положеннями частини другої статті 638 та частини другої статті 642 Цивільного кодексу України. Зокрема, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з якою якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Судом прийнято до провадження позовні вимоги які випливають із різних підстав, проте поєднані спільними доказами у справі (актом звірки від 29.06.2016 р., претензія від 12.07.2016 р. ) та підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Згідно з статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення передбачено частиною першою статті 193 Господарського кодексу України: суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктом 5.2. Договору передбачено, що орендна плата сплачується щомісячно по закінченні звітного місяця до 15-го числа місяця, наступного за звітним, згідно з актом виконаних робіт.

Судом встановлено, що позивачем виконано зобов'язання надання крану та інвентаря, а відповідачем їх прийнято та підписано акт виконання робіт від 31.05.2016 р. та від 01.06.2016 р. на загальну суму 67.900,00 грн. Кореспондуючий обов'язок з оплати вартості оренди відповідач не виконав у повному обсязі. Таким чином, вимога позивача про стягнення основного боргу в розмірі 67.900,00 грн. є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд не бере до уваги заперечення відповідача щодо здійснених проплат за оренду та зменшення суми боргу, оскільки платіжні доручення №53 від 29.07.2015 р. на суму 48.440,00 грн. та №101 від 18.08.2015 р. на суму 56.840,00 грн., виходячи із призначення платежу, за послуги автокрана, не стосуються предмета Договору за яким орендовано було кран баштовий КБ 403. Крім того, додані інші платіжні доручення у підтвердження оплати заявленої суми боргу стосуються інших актів виконаних робіт та інших періодів, тому не спростовують заборгованості, яка виникла у відповідача.

Також, як вбачається з банківських виписок по рахунку позивача, всі сплати, які здійснені відповідачем, відображені в акті звірки взаєморозрахунків від 29.06.2016р.

В силу статті 610, частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 9.1 Договору у випадку прострочення по сплаті орендних платежів за вимогою орендаря сплачується пеня в розмірі 0,3 відсотка від суми боргу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 1.090,00 грн. підлягають до задоволення. Разом з тим, судом здійснено перерахунок нарахування пені, згідно з яким за вказаний період до стягнення підлягає 1.167,07 грн. Проте суд виходить із заявлених позовних вимог та вважає підставною до стягнення пеню у сумі 1.090,00 грн.

Відповідно до статей 32, 33, 38 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 43 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, відтак вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 44, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу «Галіція» (адреса: проспект Чорновола, будинок 63, місто Львів, Львівська область, 79058; ідентифікаційний код 39831580) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1; індивідуальний податковий номер НОМЕР_1) 67.900 грн., 1.090 грн. пені, 1.378,00 відшкодування витрат на оплату судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.09.2016 року.

Суддя Трускавецький В.П.