ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2016 р. Справа № 921/300/16-г/8

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Данко Л.С.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" № 14/2-1240 від 19.08.2016 р.

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.08.2016 р.

у справі № 921/300/16-г/8

за позовом: ОСОБА_2 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз", вул. Шептицького, 20, м. Тернопіль, 46008

про cтягнення заборгованості в загальній сумі 123 366,00 грн

за участі представників:

від позивача: ОСОБА_3-представник;

від відповідача: ОСОБА_4-представник;

Представникам сторін розяснено права та обовязки передбачені ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотань про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку ст.811 ГПК України, учасниками судового процесу не заявлялись.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 10.08.2016р. у справі №921/300/16-г/8 (суддя Гирила І.М.) позов задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_2 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз", м. Тернопіль на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ, 1 759,43грн. пені; 5 978,38грн. 3% річних; 65 006,50грн. інфляційних нарахувань; в задоволенні решти частини позову відмовлено.

ПАТ НАК Нафтогаз України подано апеляційну скаргу № 14/2-1240 від 19.08.2016 р., в якій просить рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні пені в сумі 51 222,16грн., прийняти в цій частині нове рішення, яким задоволити в цій частині позовні вимоги, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на те, що рішення в цій частині прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження всіх істотних обставин справи, не грунтується на всебічному, повному і об»єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Зокрема, скаржник зазначає, що господарський суд при вирішенні питання щодо зменшення неустойки не врахував аргументів та доводів позивача, не зазначивши обгрунтованих мотивів такого нарахування (зменшення суми пені).

Скаржник вважає, що відповідно до матеріалів справи розмір неустойки (пені) є нижчим, ніж розмір збитків (інфляційні втрати), застосування ст.83 ГПК України є неправомірним.

Окрім того, скаржник зазначає, що суд повинен був об»єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів обох сторін (а не лише відповідача), причини неналежного виконання або невиконання зобов»язання, невідповідності розміру нарахованої пені наслідкам порушення. Часткова відмова у задоволенні позовних вимог призведе до недостатності фінансових ресурсів позивача для придбання природного газу, що, в свою чергу, потягне невиконання позивачем покладених на нього обов»язків з формування ресурсу природного газу для побутових споживачів та виробників теплової енергії, перебої в газопостачанні та можливий зрив опалювального сезону.

ПАТ «Тернопільміськгаз» у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду просить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення з підстав, зазначених у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши прояснення та заперечення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

між ОСОБА_2 акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та ОСОБА_2 акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" покупець) 04.01.2013 р. укладено договір на купівлю-продаж природного газу №13-345-РО (а.с.23-28), за умовами якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ, на умовах цього договору (п.1.1 р.1 договору).

Згідно п. 1.2 р.1 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності), які є кінцевими споживачами газу (надалі споживачі покупця).

Пунктами 3.3-3.4 р. 3 договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписанні акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Відповідно до п. 6.1 р. 6 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

Розділом 11 договору визначено, що останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

Згідно п. 10.2 р. 10 договору, усі зміни і доповнення до договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін.

З метою узгодження обсягів переданого газу, його вартості та інших умов до даного договору було укладено низку додаткових угод, якими врегульовано обсяг природного газу, порядок проведення розрахунків між сторонами та строку дії договору тощо.

Додатковою угодою №2 від 31.12.2013 р. до Договору сторони змінили, зокрема, редакцію п. 6.1 р. 6 Договору та передбачили, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.

Додатковою угодою №3 від 28.04.2014 р. до Договору сторони погодили, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Додатковою угодою №10 від 05.02.2015 р. встановлено обсяги поставки газу з 01 січня 2013 р. по 31 березня 2015 р. в обсязі до 1 172,590 тис. куб. м. (а.с.29-48).

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору позивач за період з січня місяця 2013р. по червень місяць 2015 р. включно передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 1 220,188 тис. куб. м на загальну суму 2 886 235,70грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями підписаних повноважними представниками сторін актів приймання-передачі природного газу (а.с.49-79).

Відповідачем не заперечується факт отримання ПАТ "Тернопільміськгаз" в період з січня місяця 2013 р. по червень місяць 2015 р. природного газу в наведених вище обсягах.

Остаточний розрахунок за поставлений протягом січня місяця 2013 р. червня місяця 2015 р. (включно) природний газ відповідачем здійснено 24.11.2015 р. (виписка по підприємству "Тернопільміськгаз ПАТ" та реєстр прийнятих платежів на користь НАК "Нафтогаз України" (а.с.81-82, 95-98).)

Позивач стверджує, що ПАТ "Тернопільміськгаз" невчасно проводило розрахунки за поставлений природний газ, а тому порушило умови договору.

Пунктом 7.2 договору, з врахуванням змін, внесених п. 7 додаткової угоди № 2 від 31.12.2013 року, передбачено, що у разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу (розділ ХІ договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 6.1. договору).

Предметом позову у даній справі є вимога позивача про застосування до відповідача відповідальності, обумовленої п.7.2 договору купівлі-продажу природного газу №13-345-РО від 04.01.2013р. у вигляді пені в сумі 52 222,16грн. та наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, а саме, 65 022,44 грн. інфляційних нарахувань та 6 121,40 грн. 3% річних.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, при цьому зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобовязання виникають з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Згідно із ст. 526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а у відповідності до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності з частиною першою статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У силу статті 610, частини першої статті 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як убачається з матеріалів справи та правомірно встановлено судом першої інстанції, позивач виконав свій обов'язок щодо передачі у власність відповідачу природного газу згідно договору №13-345-РО від 04.01.2013 р. в повному обсязі. Натомість відповідач свої зобов'язання з оплати вартості отриманого протягом січня 2013 р. червня 2015 р. (включно) природного газу виконав з порушенням встановленого договором строку.

Відповідно до вимог статті 611 ЦК України та статті 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно із ч.1. ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі закону та договору.

Частинами першою і третьою статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 договору, з врахуванням змін, внесених п. 7 додаткової угоди № 2 від 31.12.2013 року, передбачено, що у разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу (розділ ХІ договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 6.1. договору).

На підставі наведених норм, позивачем за період з 20.11.2014 р. по 24.11.2015 р. нараховано та заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 52 222,16 грн.

За умовами Розділу ХІ Договору, з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 16 від 19.06.2015 року, Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між Сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 30 червня 2015 року (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення. Також, даною Додатковою угодою сторони погодили, що Договір №13-345-РО від 04.01.2013 р. припинив свою дію в частині поставки природного газу з 01 липня 2015 р.

Крім того, п. 11 Додаткової угоди № 2 від 31.12.2013 р. сторони погодили, що остання набуває чинності з дати її підписання Сторонами та скріплення їх підписів печатками Сторін, поширює свою дію на відносини Сторін, що фактично склались з 01 січня 2013 р.

Отже, правомірним є висновок суду першої інстанції, що вказаними пунктами додаткової угоди №2 від 31.12.2013 р. сторони узгодили, що нарахування пені здійснюватиметься лише у випадку, коли після закінчення строку дії договору покупець не здійснить повної оплати поставленого газу до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу, тобто змінили підставу для її нарахування - наявність заборгованості станом на дату закінчення строку дії договору в частині поставки газу; визначили суму, на яку нараховуватиметься пеня - сума боргу станом на дату закінчення строку дії договору в частині поставки газ; погодили, що нарахування пені здійснюватиметься у порядку, передбаченому п. 6.1. договору, а також розповсюдили такий порядок на правовідносини з моменту їх виникнення.

З огляду на наведене, правомірним є нарахування пені на суму заборгованості в розмірі 19 784,16 заборгованість за зобовязаннями по оплаті вартості природного газу, отриманого в червні 2015 р., що існувала станом на 20.07.2015 р. Підстави для нарахування пені до 20.07.2015 р. відсутні.

Окрім того, пунктом 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 р. №14 роз'яснено судам, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Суд першої інстанції, здійснивши перевірку правильності нарахування пені, з врахуванням вартості поставленого природного газу, передбаченого умовами договору, в редакції додаткової угоди №2 від 31.12.2013 р., терміну здійснення розрахунків, а також здійсненої відповідачем оплати вартості поставленого позивачем природного газу, провів перерахунок заявленої до стягнення суми, згідно якого правомірним є нарахування пені в сумі 3 518, 86грн. Пеня в сумі 48 703,30 грн. нарахована та заявлена позивачем до стягнення безпідставно, а позов в даній частині є таким, що задоволенню не підлягає.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із поданого позивачем розрахунку 3% річних, останні нараховані за період з 20.02.2013 р. по 24.11.2015 р.,

Суд першої інстанції, здійснивши перевірку правильності нарахування 3% річних, встановив, що при проведенні останнього, позивач в період прострочки помилково включив дні, в які відповідач проводив розрахунки за отриманий газ та з врахуванням вартості переданого позивачем та отриманого відповідачем згідно актів приймання-передачі природного газу, передбаченого умовами договору терміну здійснення розрахунків та здійснених відповідачем оплат, визнав правомірними та такими, що підлягають до задоволення вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних в загальній сумі 5 978,38грн. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 143,02 грн. є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Щодо інфляційних нарахувань на загальну суму 65 022,44 грн. вбачається, що останні нараховані за неналежне виконання відповідачем зобовязань по оплаті вартості природного газу переданого у березні місяці 2013 р., червні жовтні 2013 р., січні-лютому 2014 р., квітні серпні 2014 р., жовтні 2014 р. та січні 2015 р.

Суд першої інстанції, здійснивши перевірку правильності нарахування інфляційних нарахувань в межах визначених позивачем періодів, проведених відповідачем оплат, з урахуванням того, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць, який визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому проводиться сплата, встановив, що правомірними та такими, що підлягають до задоволення є вимоги про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань в загальній сумі 65 006,50 грн. Інфляція в сумі 15,94 грн. нарахована позивачем безпідставно, а позов в даній частині є таким, що задоволенню не підлягає.

Отже, враховуючи наведене, стягненню з відповідача підлягає пеня в загальній сумі 3 518,86грн., 3% річних в загальній сумі 5 978,38грн. та 65 006,50 грн. інфляційних нарахувань.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позов відповідач просив суд зменшити розмір неустойки (а.с.106-108).

В силу частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Пунктом 1 статті 233 цього ж Кодексу визначено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 83 ГПК України господарському суду надано право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

В пункті 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Крім того, у п. 7 оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку ВГСУ)" від 29.04.2013р. №01-06/767/2013 зазначено, що положеннями частини першої статті 233 ГК України передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

В ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до умов Договору №43-345-РО від 04.01.2013 р. ПАТ "Тернопільміськгаз" отримувало природний газ від позивача виключно для подальшої реалізації релігійним організаціям, а не для власних потреб, повний розрахунок за Договором купівлі-продажу №43-345-РО від 04.01.2013 р. проведено відповідачем до порушення провадження у даній справі, а термін прострочки виконання зобовязань по оплаті вартості отриманого ПАТ Тернопільміськгаз згідно договору №43-345-РО від 04.01.2013 р. природного газу не є значним (повний розрахунок, зокрема, за зобовязаннями червня 2015 року, проведено 24.11.2015 р.).

Розрахунки за поставлений позивачем на підставі Договору №43-345-РО від 04.01.2013 р. природний газ проводились відповідно до вимог чинного законодавства, відповідач був позбавлений можливості вплинути на встановлений законодавством порядок розрахунків.

Окрім того, єдиною статтею доходу відповідача станом на день розгляду спору в суді є розподіл (транспортування) природного газу;

Позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства;

Також, в матеріалах справи знаходиться копія Звіту про фінансові результати ПАТ "Тернопільміськгаз" за 2015 р., в якому зазначено збиток підприємства за звітний період становить 45 428 тис. грн.

Приймаючи рішення про зменшення розміру неустойки (пені) господарський суд першої інстанції врахував ступінь вини відповідача у виникненні спору, причини неналежного виконання зобов"язання, факт добровільного виконання відповідачем своїх зобов"язань зі сплати коштів за поставлений позивачем природний газ, матеріальні інтереси обох сторін, особливість виробничо-господарського характеру діяльності відповідача. Також, врахував що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є стратегічним підприємством державного сектора економіки, 100% акцій якого належить державі, внаслідок інфляційних процесів компанія зазнає значних збитків з огляду на несвоєчасні розрахунки його контрагентів за імпортований природний газ та який повинен оплачуватися позивачем коштами в іноземній валюті. Розглянув клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених до стягнення сум штрафних санкцій, взяв до уваги те, що штраф (пеня) - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов'язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення та правомірно прийшов до висновку про винятковість даного випадку судова та про наявність обставин за яких можливе зменшення на 50% розміру нарахованої позивачем неустойки до 1 759,43грн.. пені за неналежне виконання умов договору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо безпідставного зменшення судом розміру пені на 50% не заслуговують на увагу, оскільки таке право передбачено статтею 83 ГПК України та можливість такого зменшення обгрунтовано в рішенні суду.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийняте із дотриманням норм законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника .

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1.Рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.08.2016р. у справі №921/300/16-г/8 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу направити у Господарський суд Тернопільської області.

Головуючий суддя Галушко Н.А

Суддя Данко Л.С.

Суддя Орищин Г.В.