РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року Справа № 918/169/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Огороднік К.М. , суддя Дужич С.П.

при секретарі судового засідання Михальчук В.К.

за участю представників сторін:

заявника: не з'явився;

боржника: не з'явився;

кредиторів: ПАТ "Дельта Банк" - представник ОСОБА_1;

арбітражний керуючий: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу кредитора ОСОБА_2 акціонерного товариства "Дельта Банк" на ухвалу господарського суду Рівненської області від 09.08.16р. у справі № 918/169/16 (суддя Заголдна Я.В.)

за заявою ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Агро ХХІ"

до боржника ОСОБА_4 підприємства, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Рівненської області у справі №918/169/16 від 09.08.16р. про банкрутство за заявою кредитора ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Агро XXI" до боржника ОСОБА_5 підприємство, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС": відмовлено ОСОБА_2 акціонерному товариству "Дельта Банк" у визнанні грошових вимог на суму 729 775 407,27 грн.; відмовлено ТОВ "Акріс Агро" у визнанні грошових вимог на суму 29 540,12 грн.; включено до реєстру вимог кредиторів банкрута та затверджено реєстр вимог кредиторів банкрута - ОСОБА_4 підприємства, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС" у наступному складі та обсязі: 1) ТОВ "Агро ХХІ" - основний борг - 7 480 638,62 грн. (4 черга вимог); штраф, пеня - 638 756,38 грн. (6 черга вимог); судовий збір 16 536,00 грн. (1 черга вимог); 2) ТОВ "Акріс Агро" - основний борг - 1 633 027,00 грн. (4 черга вимог); судовий збір - 2 756,00 грн. (1 черга вимог); 3) ПАТ "Дельта Банк" - окремо внесено до реєстру вимог кредиторів банкрута вимоги ПАТ "Дельта Банк" в розмірі 100 259 500,00 грн. - вимоги, що забезпечені заставою майна боржника; судовий збір - 2 756,00 грн. (1 черга вимог); зобов'язано розпорядника майна: внести зміни в реєстр вимог кредиторів відповідно до пункту 3 даної ухвали; протягом 10 днів письмово повідомити кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів та боржника про місце і час проведення зборів кредиторів та організувати їх проведення. Згідно ухвали підсумкове засідання суду, на якому буде винесено ухвалу про санацію боржника чи прийнята постанова про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про припинення провадження у справі про банкрутство або ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду на призначено 27.09.2016. року о 10 год. 30 хв.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що заяви з вимогами до боржника підтверджуються частково. Зокрема, грошові вимоги ТОВ "Агро ХХІ" на суму 3 822 543,34 грн. (додаткові грошові вимоги). з яких основний борг - 7480638,62грн., штраф, пеня 638 756,38 грн., судові витрати 16 536, 00 грн. підтверджуються матеріалами справи, визнані боржником та розпорядником майна та підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів в повному обсязі. Вимоги ТОВ "Акріс Агро" на суму 1662567,12грн. підтверджені матеріалами справи, частково на загальну суму 1633027,00 грн.; заборгованість на суму 29540,12грн. не підтверджена належним чином, та не визнається боржником та розпорядником майна, включенню до реєстру вимог кредиторів боржника підлягають вимоги в розмірі 1633027,00грн. - основного боргу та 2756,00грн. - судових витрат. Грошові вимоги ПАТ "Дельта Банк" в розмірі 830031907,27грн. та 2756,00 грн. судових витрат - з яких основний борг - 503 112 464 ,31 грн. в т.ч. 100 259 500,00 грн. (забезпечених заставою), 326 919 442,96 грн. штраф, пеня та 2756,00 грн. судовий збір, боржником та розпорядником майна визнані частково, а саме в розмірі 100 259 500,00 грн. (вимоги забезпечені заставою) та 2 756,00 грн. - судового збору. Матеріалами справи підтверджено, що основним боржником по кредитному договору № НКЛ - 2005422 від 23.11.2010 р. є ТОВ "Агро ХХІ", а ПП, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС" є лише майновим поручителем за іпотечним договором НКЛ - 2005422/S-5 від 01.12.2010 р. із додатковими договорами, згідно змін та доповнень №9 до даного іпотечного договору заставна вартість предмета іпотеки є договірною і погоджується сторонами в розмірі 100259500,00грн. З урахуванням укладених: договору кредитної лінії; іпотечного договору з додатковими договорами про внесення змін до іпотечного як до майнового поручителя, норм Закону про банкрутство, що не обмежують право банку звернутися з грошовими вимогами до майнового поручителя, якщо основний боржник не сплатив борг, до задоволення підлягають грошові вимоги частково, в розмірі 100 259 500,00 грн. - що забезпечені заставою майна боржника за іпотечним договором № НКЛ - 2005422/S-5 від 01.12.2010 р. із додатковими договорами про внесення змін до іпотечного договору № НКЛ - 2005422/S-5 від 01.12.2010 р., заявлені вимоги в сумі 714 943 820,23 грн. до задоволення не підлягають. Вимоги ПАТ "Дельта Банк" до боржника в розмірі 14 828 587,04 грн. не підтверджені жодними доказами, що наявності заборгованості боржника перед банком згідно договору кредитної лінії № НКЛ - 2005438 від 16.09.2011р. та додатковим договором №1., доказів виконання умов договору кредитної лінії - перерахування коштів боржнику, не погашення боржником боргу, заявником не надано. Вказані вимоги боржником не визнаються.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою суду першої інстанції, ПАТ "Дельта Банк" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 09.08.16р. у справі 918/169/16 в частині відмови АТ "Дельта Банк" у визнанні вимог до боржника на суму 729775407,27грн.; задоволити заяву Банку у частині визнання вимог до боржника на суму 830 031 907,27 грн. з віднесенням до відповідної черги задоволення вимог кредиторів згідно Закону про банкрутство.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Крім того, апелянт, як на підставу скасування рішення суду першої інстанції, посилається на те, що між ПАТ "Дельта Банк" та ПП, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС" договір кредитної лінії № НКЛ - 2005438 від 16.09.2011 р. Станом на дату порушення провадження у справі про банкрутство залишок не погашених вимог перед банком складає 14 828 587,04 грн. Дані вимоги забезпечені майном боржника, на підставі іпотечного договору заставною вартістю 89 468 600,00 грн. 23.10.2010 р. між банком та ТОВ "Агро ХХІ" укладено договір кредитної лінії № НКЛ - 2005422 (згідно змін до нього), на забезпечення його виконання укладено також іпотечний договір між банком та ПП "ОВАС", заставна вартість майна нерухомого майна складає 100 259 500,00 грн. Таким чином, залишок не погашених вимог боржника перед банком складає, 815 203 320,23 грн. грошові вимоги у розмірі 14 828 587,04 грн. виникли внаслідок не виконання позивальником (Іпотекодавця ПП "ОВАС") умов кредитного договору, зокрема, пункту 4.2 Кредитного договору де чітко прописано, що у випадку порушення позичальником вимог пункту 3.3 договору, останній зобовязаний сплатити кредитору штраф у розмірі 1 процент від суми кредиту, визначеного договором за кожний випадок погашення. Договір діє до його повного виконання. Вимоги банку не погашені, кредитний договір та договір іпотеки не припинив свою дію, відповідно вказані вимоги підлягають до задоволення. Також скаржник звертає увагу суду, на те що не визнання боржником та розпорядником майна даних вимог не є обґрунтованою підставою, так як одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Банк надав всі необхідні вимоги на підтвердження наведеного. Відмовляючи у задоволенні вимог банку в сумі 714 943 820,23 грн. судом аналогічно не було враховано іпотечний договір № НКЛ - 2005422/S-5, де викладено чіткий перелік зобовязань Іпотекодавця, що випливають із кредитного договору. Разом з тим, ПП "ОВАС", в даному випадку , не є позичальником за основним кредитним договором , та не є особою, яка отримувала кредитні кошти. Про те, норми Закону про банкрутство не обмежують право банку звернутися з грошовими вимогами до майнового поручителя, якщо основний боржник не сплатив борг. Вимоги Банку ґрунтуються, як на укладених договорах забезпечення, де чітко передбачено право заставодержателя задовольнити за рахунок предмета застави в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором так і Закону. Моментом фактичного задоволення є дата порушення провадження справи про банкрутство та Банком було здійснено відповідні нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій, які підлягають включенню у реєстр вимог повністю в сумі 830 031 907, 27 грн.

Арбітражним керуючим подано відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просить відмовити у задоволенні заяви ПАТ "Дельта Банк", оскаржувану ухвалу суду від 09.08.2016 р. у даній справі про банкрутство ОСОБА_4 підприємства, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС" - залишити без змін, з підстав, викладених у відзиві.

Також у відзиві арбітражний керуючий повідомила про розгляд даної справи без участі арбітражного керуючого, у звязку із перебуванням її у відрядженні, за межами області.

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представника скаржника у судовому засіданні, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що ухвалу господарського суду Рівненської області від 09.08.16р. у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу скаржника - без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно частини 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу (ГПК) України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Агро XXI" звернулося до господарського суду Рівненської області із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство ОСОБА_4 підприємства, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС" (а.с. 2-6, т.І).

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 16.03.2016 р. прийнято до розгляду заяву ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Агро XXI" про порушення справи про банкрутство ОСОБА_4 підприємства, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС" (а.с. 1, т.І).

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 25.03.2016 р. порушено провадження у справі про банкрутство ОСОБА_4 підприємства, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС". Визнано вимоги ТОВ "Агро XXI" до боржника в сумі 4 350 542,83 грн. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника. Введено процедуру розпорядження майном та призначено розпорядником майна боржника ОСОБА_6 Проведення попереднього засідання суду призначено на "24" травня 2016 р. (а.с. 110, т.І)

Офіційне оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі здійснене на веб-сайті Вищого господарського суду України за № 29721 від 28.03.2016 р. (а.с. 114-115, т.І).

Згідно статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі Закон України про банкрутство) протягом тридцятиденного терміну з дня опублікування на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство ОСОБА_4 підприємства, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС" до господарського суду та розпорядника майна надійшли письмові заяви з вимогами до боржника та документи, що їх підтверджують від наступних кредиторів:

- ТОВ "Агро ХХІ" про визнання додаткових грошових вимог кредитора до боржника на суму 3 822 543 грн. 34 коп.

- ТОВ "Акріс Агро" про визнання грошових вимог кредитора до боржника на суму 1 662 567грн. 12 коп.

- ПАТ "Дельта Банк" про визнання грошових вимог кредитора до боржника на суму 830 031 907 грн. 27 коп.

Матеріалами справи встановлено, що розпорядником майна боржника долучено до матеріалів справи уточнений реєстр вимог кредиторів, який вона просила затвердити та повідомлення на заяви з кредиторськими вимогами. До поданого на затвердження судом реєстру вимог кредиторів розпорядником майна включено вимоги кредиторів у наступному складі та відповідних сумах.

Так, ТзОВ "Агро ХХІ" ініціюючий кредитор (ухвалою суду від 25.03.2016 р. визнано вимоги до боржника у сумі 4 350 542,83 грн. (а.с. 110-113,т.І)) подав заяву про збільшення грошових вимог до боржника, згідно якої додаткові грошові вимоги становлять 3 822 543,34 грн., з яких основний борг - 7 480 638,62 грн., штраф, пеня 638 756,38 грн. та судові витрати 16 536,00 грн. Вказані додаткові вимоги підтверджуються договором поставки № 1905 від 30.05.2014 р., договором поставки паливо-мастильних матеріалів № 930 від 31.05.2013 р., видатковими накладними, договором позики № 1922 від 31.07.2014 р., виписками по особовим рахункам (т. К, ТОВ "Агро ХХІ", а.с. 24-40).

Згідно повідомлення боржника та розпорядника майна від 04.05.2016 р. (а.с. 133, т.І) додаткові вимоги ТзОВ "Агро ХХІ" до боржника визнанні в повному обсязі та підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів в повному обсязі.

Додаткові кредиторські вимоги ТОВ "Агро ХХІ" - ініціюючого кредитора до ОСОБА_4 підприємства, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС" в розмірі 3 822 543,34 грн. та судові витрати в розмірі 16 536,00 грн. є підставними, підтверджуються належними доказами, а тому правомірно визнані місцевим господарським у повному обсязі із віднесенням їх до реєстру вимог у наступному порядку: 16 536,00 грн. понесених судових витрат до першої черги, - 7 480 638,62 грн. основний борг - вимоги четвертої черги, штраф, пеня в сумі 638 756,38 грн. - вимоги шостої черги).

Грошові вимоги ТОВ "Акріс Агро" до боржника згідно заяви, складаються з основного боргу у розмірі 1 662 567,12 грн., що підтверджено заявником договором поворотної фінансової допомоги №30/03/2015-1 від 30.03.2015 р., додатковою угодою № 1 від 30.03.2015 р. до договору поворотної фінансової допомоги № 30/03/2015-1 від 30.03.2015 р., платіжними дорученнями та судові витрати в сумі 2 756,00 грн. (т. К, ТОВ "Акріс Агро", а.с. 1-5).

Згідно повідомлення боржника та розпорядника майна від 04.05.2016 р. (а.с. 135-136, т.І) вимоги заявника ТОВ "Акріс Агро" визнаються частково, а саме в розмірі 1 633 027,00 грн. та 2 756,00 грн. судового збору, які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів.

Відповідно до частини 1 статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Як встановлено судом апеляційної та першої інстанції ТОВ "Акріс Агро" звернулося з вимогами до боржника із заявою від 20.04.2016 р., згідно якої, грошові вимоги до ОСОБА_4 підприємства, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС" підтверджуються договором поворотної фінансової допомоги № 30/03/2015-1 від 30.03.2015р., додатковою угодою №1 від 30.03.2015р. до договору поворотної фінансової допомоги №30/03/2015-1 від 30.03.2015р. (т. К. - ТОВ "Акріс Агро", а.с. 17-19), платіжними дорученнями (т. К. - ТОВ "Акріс Агро", а.с. 20-30), а саме: № 2793 від 13.11.2015 р., № 2448 від 02.11.2015 р., № 2548 від 02.11.2015 р., № 2673 від 05.11.2015 р., № 2476 від 29.10.2015 р., № 2540 від 30.10.2015 р., № 2145 від 19.10.2015 р., № 2197 від 20.10.2015 р., № 2000 від 07.10.2015 р., № 2001 від 07.10.2015 р., № 1865 від 29.09.2015 р., № 1891 від 30.09.2015 р., № 792 від 16.07.2015 р., № 1468 від 27.08.2015 р. № 683 від 01.07.2015 р., № 725 від 07.07.2015 р., № 636 від 26.06.2015 р., № 682 від 01.07.2015 р., № 170 від 22.04.2015 р., № 234 від 23.04.2015 р., № 3902 від 05.01.2016 р. В даних платіжних дорученнях в розділі "призначення платежу" зазначено: поворотна фінансова допомога згідно договору № 30/03/2015-1 від 30.03.2015 р. на загальну суму 1 633 027,00 грн.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, платіжним дорученням № 3683 від 18.12.2015р. суму 29 540,12 грн., було сплачено по іншому договору, що підтверджується графою - призначення платежу зазначено: "оплата за оренду рухомого майна згідно договору № 22/04/2015-2 від 22.04.2015 р." (т. К.- ТОВ "Акріс Агро", а.с. 20).

Отже, заборгованість на суму 29 540,12 грн. не підтверджена належним чином.

За наведених обставин, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що включенню до реєстру вимог кредиторів ОСОБА_4 підприємства, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС" підлягають вимоги ТзОВ "Акріс Агро" в розмірі 1 633 027,00 грн. - основного боргу та 2 756,00 грн. - судових витрат та правомірно відмовив у включенні до реєстру вимог кредиторів боржника решти заявлених вимог в розмірі 29 540,12 грн.

Грошові вимоги ПАТ "Дельта Банк" до боржника згідно заяви від 25.04.2016р. в розмірі 830031907,27грн., складаються з основного боргу - 503112464,31грн. в т.ч. 100259500,00 грн. (забезпечених заставою), 326919442,96грн. штрафу, пені; та 2756,00грн. судових витрат (т.К ПАТ "Дельта Банк" а.с. 1-3).

Згідно повідомлення боржника та розпорядника майна від 04.05.2016 р. (а.с. 138-139, т.І) вимоги ПАТ "Дельта Банк" до боржника визнаються частково, а саме в розмірі 100 259 500,00 грн. (вимоги забезпечені заставою) та 2 756,00 грн. - судового збору.

Суд апеляційної інстанції розглянувши заявлені вимоги ПАТ "Дельта Банк", а також документи та докази, що їх підтверджують, погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове визнання таких вимог, з урахуванням наступного.

Грошові вимоги ПАТ "Дельта Банк" до боржника в розмірі 815 203 320,23 грн., банк обґрунтовує наявністю заборгованості за: договором кредитної лінії № НКЛ - 2005422 від 23.11.2010 р. із додатковими угодами; іпотечним договором № НКЛ - 2005422/S-5 від 01.12.2010 р. із додатковими договорами про внесення змін до іпотечного договору № НКЛ - 2005422/S-5 від 01.12.2010 р. (т. К, ПАТ "Дельта Банк", а.с. 18-55).

Однак, з матеріалів справи вбачається, що основним боржником по кредитному договору № НКЛ - 2005422 від 23.11.2010 р. є ТОВ "Агро ХХІ", а ОСОБА_5 підприємство, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС" є лише майновим поручителем за іпотечним договором НКЛ - 2005422/S-5 від 01.12.2010 р. із додатковими договорами.

Так, сторони вносячи зміни договором про внесення змін та доповнень № 9 від 29.12.2011 р. до іпотечного договору від № НКЛ- 2005422/S-5 від 01.12.2010 р. домовились викласти підпункти основного договору від 01.12.2010 р. в наступній редакції, зокрема, підпункт 2.3.1: Ринкова вартість предмета іпотеки становить 100 259 500,00 грн.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою (стаття 546 ЦК України)

Згідно статті 572 ЦК України кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною 1 статті 574 ЦК України визначено, що застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Статтею 575 ЦК України встановлено, що іпотека є окремим видом застави, а саме, заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Заставодавцем, відповідно до частини1 статті 583 ЦК України, може бути боржник або третя особа (майновий поручитель).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про заставу", застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

Згідно статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким, іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; - майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника.

Статтею 589 ЦК України та статтею 19 Закону України "Про заставу" передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Отже, слід розмежовувати юридичні поняття "поручитель" та "майновий поручитель", оскільки вказані особи є суб'єктами різних за змістом цивільних правовідносин, а саме - поручитель є суб'єктом такого виду забезпечення як порука на підставі статей 546, 572 ЦК України, а майновий поручитель є суб'єктом такого виду забезпечення зобов'язань як застава (іпотека), правова природа якого визначена Законом України "Про заставу", Законом України "Про іпотеку".

Правова природа застави (іпотеки) полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Іпотека за правовою природою є заставою та регулюється нормами параграфа 6 (статті 572 - 593) глави 49 ЦК України та спеціальним законом. Правові статуси поручителя і майнового поручителя врегульовані окремо, з суттєвими видовими відмінностями, достатніми для їх розрізнення і для вирішення спорів з їх участю шляхом безпосереднього застосування відповідних норм цивільного закону. (Висновок Судової палати у господарських справах Верховного Суду України викладено в постанові від 16.10.2012 р. у справі № 5023/6981/11).

Грошові вимоги ПАТ "Дельта Банк" в частині вимог 815 203 320,23 грн. підтверджуються: договором кредитної лінії № НКЛ - 2005422 від 23.11.2010 р. із додатковими угодами; іпотечним договором № НКЛ - 2005422/S-5 від 01.12.2010 р. із додатковими договорами про внесення змін до іпотечного договору № НКЛ - 2005422/S-5 від 01.12.2010 р. як до майнового поручителя.

Договір кредитної лінії № НКЛ - 2005422 від 23.11.2010 р. із додатковими угодами укладений між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "АГРО ХХІ".

Отже, ОСОБА_5 підприємство, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС", в даному випадку не є позичальником за основними кредитними договорами, як і не є особою, яка отримувала кредитні кошти. Однак, норми Закону про банкрутство не обмежують право банку звернутися з грошовими вимогами до майнового поручителя, якщо основний боржник не сплатив борг.

Згідно частини 1 статті 11 Закону України "Про іпотеку", майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, відповідальність майнового поручителя, як іпотекодавця, який не є одночасно боржником в основному зобов'язанні, обмежується переданим у іпотеку майном (його вартістю, визначеною в договорі іпотеки).

Згідно частинами 1, 2 статті 11 Закону України "Про заставу" сторонами договору застави (заставодавцем і заставодержателем) можуть бути фізичні, юридичні особи та держава. Заставодавцем може бути як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель).

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України "Про заставу" у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода.

У визначенні господарським судом розміру вимог кредитора, що забезпечені майном боржника, до уваги має братися оцінка майна, погоджена сторонами у відповідному договорі застави (іпотеки).

Такої правової позиції дотримується Верховний Суду України в постанові № 14/030 від 03.06.2014 року у справі №25/5005/6641/2012 та в постанові від 26.08.2014 р. у справі № 5024/948/2012. В наведених постановах Верховний Суд України дійшов висновку про те, що майновий поручитель та основний боржник, зобов'язання якого перед кредитором забезпечені заставою майна, що належить майновому поручителю на праві власності, відповідають перед кредитором солідарно, тому заставодержатель, як кредитор, вправі вимагати виконання основного зобов'язання як від основного боржника, так і його майнового поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо. При цьому, вимоги кредитора-заставодержателя, заявлені у справі про банкрутство майнового поручителя, є грошовими, оскільки забезпечують виконання позичальником основного зобов'язання (кредитного договору), яке за своєю правовою природою є грошовим, та забезпечені заставою майна майнового поручителя, тому повинні включатися до реєстру вимог кредиторів окремо та задовольняються у першу чергу. (Дані висновки підлягають врахуванню щодо черговості задоволення вимог кредиторів, зокрема з посиланням на ч. 9 ст.45 Закону про банкрутство, відповідно до якої погашення вимог забезпечених кредиторів за рахунок майна боржника, що є предметом забезпечення, здійснюється в позачерговому порядку.

Згідно постанови судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 03.06.2014 р. у справі № 5005/6641/2012 в якій зазначено, що частиною 1 статті 11 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Крім того, в постанові пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 р. № 1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів", частиною 2 пункту 4.3.5 якої передбачено, що: "Майновий поручитель несе відповідальність перед кредитором за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета застави. До майнового поручителя, який виконав забезпечене заставою зобов'язання, переходять усі права кредитора за цим зобов'язанням в тому обсязі, в якому він сам виконав вимоги кредитора".

Таким чином, у разі невиконання основним боржником зобов'язання, забезпеченого заставою майна майнового поручителя, заставодержатель, як кредитор, вправі вимагати виконання основного зобов'язання як від боржника, так і його майнового поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо, а у разі пред'явлення таких вимог до майнового поручителя у справі про банкрутство, останній відповідає в межах взятих на себе зобов'язань перед заставодержателем згідно умов договору застави з відповідним відображенням вимог кредитора-заставодержателя у реєстрі вимог кредиторів та з дотриманням процедури реалізації заставного майна в ході провадження у справі про банкрутство.

Враховуючи наведені норми законодавства, та наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що заява ПАТ "Дельта Банк" про визнання грошових вимог в частині 815 203 320,23 грн. підлягає до задоволення лише частково, а саме, грошові вимоги, що забезпечені заставою майна боржника за іпотечним договором № НКЛ - 2005422/S-5 від 01.12.2010 р. із додатковими договорами про внесення змін до іпотечного договору № НКЛ - 2005422/S-5 від 01.12.2010 р. в розмірі 100 259 500,00 грн., що підтверджується належними та допустимими доказами, в решті заявлених вимог в розмірі 714 943 820,23 грн. судом правомірно відмовлено.

Крім того, ПАТ "Дельта Банк" заявив до боржника - ОСОБА_4 підприємства, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС" кредиторські вимоги в розмірі 14 828 587,04 грн., що складає загальну суму заборгованості за договором кредитної лінії № НКЛ - 2005438 від 16.09.2011 р., з додатковим договором № 1 від 15.12.2011 р. до договору кредитної лінії № НКЛ - 2005438 від 16.09.2011 р. та розрахунком штрафних санкцій до договору кредитної лінії № НКЛ - 2005438 від 16.09.2011 р. (т.К, ПАТ "Дельта Банк", а.с. 5-18).

Разом з тим, як уже було зазначено, що згідно повідомлення боржника та розпорядника майна вимоги ПАТ "Дельта Банк" в розмірі 14 828 587,04 грн. боржником не визнаються, оскільки згідно бухгалтерських відомостей ОСОБА_4 підприємства, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС" заборгованість за договором кредитної лінії № НКЛ - 2005438 від 16.09.2011 р. та додатковим договором № 1 від 15.12.2011 р. до договору кредитної лінії № НКЛ - 2005438 від 16.09.2011р. відсутня.

Як встановлено судом апеляційної та першої інстанції, заявник ПАТ "Дельта Банк" до своєї заяви не додав будь-яких доказів на підтвердження наявності заборгованості боржника перед ПАТ "Дельта Банк" згідно договору кредитної лінії № НКЛ - 2005438 від 16.09.2011р. та додатковим договором № 1 від 15.12.2011 р. в розмірі 14 828 587,04 грн.

Як уже зазначалося, частиною 1 статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Матеріалами справи встановлено, що ПАТ "Дельта Банк" на підтвердження вимог в розмірі 14 828 587,04 грн. надав суду договір кредитної лінії № НКЛ - 2005438 від 16.09.2011р., додатковим договором № 1 від 15.12.2011 р. до договору кредитної лінії № НКЛ - 2005438 від 16.09.2011 р. та розрахунком штрафних санкцій до договору кредитної лінії № НКЛ - 2005438 від 16.09.2011р .

Однак, заявником не подано суду жодних доказів виконання умов договору кредитної лінії № НКЛ - 2005438 від 16.09.2011 р. та додаткового договору № 1 від 15.12.2011 р. до договору кредитної лінії № НКЛ - 2005438 від 16.09.2011 р. - доказів перерахування коштів боржнику, доказів не погашення боржником боргу.

Відповідно до частини 1 статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, саме тільки існування договору кредитної лінії № НКЛ - 2005438 від 16.09.2011 р., додаткового договору № 1 від 15.12.2011 р. до договору кредитної лінії № НКЛ - 2005438 від 16.09.2011 р. та розрахунку штрафних санкцій до договору кредитної лінії № НКЛ - 2005438 від 16.09.2011 р. не може бути доказом наявності боргу в розумінні частини 1 статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Отже, місцевим господарським судом правомірно відмовлено ПАТ "Дельта Банк" у визнані кредиторських вимог в частині 14 828 587,04 грн.

Таким чином, грошові вимоги ПАТ "Дельта Банк" до боржника підтверджуються матеріалами справи частково та визнані розпорядником майна та боржником частково, в сумі 100 259 500,00 грн. - вимоги, що забезпечені заставою майна боржника та 2 756,00 грн. - судового збору

Згідно абзацу 2 частини 8 статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" розпорядник майна зобовязаний окремо внести до реєстру вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їхніми заявами, а за їх відсутності - згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав.

Враховуючи вищевикладене, наявні в матеріалах справи докази, норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, господарський суд Рівненської області вірно прийшов до висновку, що реєстр вимог кредиторів ОСОБА_4 підприємства, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС" містить всі вимоги, передбачені статтею 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", відповідає чинному законодавству і може бути затверджений судом.

Черговість задоволення вимог кредиторів встановлюється у порядку відповідно до статті 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Частиною 4 статті 23 Закону про банкрутство встановлено, що особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Відповідне правило не поширюється на вимоги кредиторів щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, Рівненський апеляційний господарський суд вважає, що ухвала господарського суду першої інстанції прийнята з врахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для її зміни чи скасування.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103-106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства "Дельта Банк" від 22.08.16р. залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Рівненської області від 09 серпня 2016 року у справі № 918/169/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 918/169/16 повернути господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Огороднік К.М.

Суддя Дужич С.П.