ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2016 р. Справа № 911/2150/16

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу

за позовом Керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави, Київська обл., м. Бориспіль

до Бориспільської районної державної адміністрації, Київська обл., м. Бориспіль

та Фермерського господарства Гранд, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гнідин

про визнання недійсним розпорядження райдержадміністрації, договору купівлі-продажу земельної ділянки та державного акта на право власності на земельну ділянку

за участю представників

від прокуратури: ОСОБА_1 (посв. № 03867 від 02.02.2015 р.);

від відповідача 1: не зявився;

від відповідача 2: ОСОБА_2 (договір про надання правової допомоги від 08.08.2016 р.);

Обставини справи:

Керівник Бориспільської місцевої прокуратури Київської області звернувся до господарського суду Київської області з позовом в інтересах держави до Бориспільської районної державної адміністрації (відповідач 1) та фермерського господарства «Гранд» (відповідач 2), в якому просить суд визнати недійсними розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації від 12.11.2004 р. № 955 «Про продаж земельної ділянки сільськогосподарського призначення фермерському господарству «Гранд», договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26.11.2004 р., укладений між Бориспільською РДА та селянським (фермерським) господарством «Гранд», та державний акт на право власності ФГ «Гранд» серії ЯА № 341390, виданий Бориспільським районним відділом земельних ресурсів 24.03.2005 р. на земельну ділянку площею 18,55 га з кадастровим номером :04:002:0330, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району.

В обгрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що оскаржуване розпорядження Бориспільської РДА, укладений на його підставі договір купівлі-продажу земельної ділянки та виданий в подальшому державний акт на право власності на земельну ділянку не відповідають вимогам чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, оскільки Бориспільська РДА розпорядилася 18,55 га земель водного фонду, до яких відноситься вказана територія, що підтверджується листом КДП «Київгеоінформатика» від 06.04.2016 р. та доданими до нього схематичними зображеннями накладення земельних ділянок, попри те, що не є розпорядником даних земель в розумінні ст. 122 Земельного кодексу України. Крім того, прийняття оскаржуваного розпорядження та продаж спірної земельної ділянки здійснено з порушенням вимог ст. ст. 58, 59, 84, 127, 128 Земельного кодексу України, оскільки передача у приватну власність земель водного фонду для ведення фермерського господарства законом взагалі не передбачена, та продаж земельної ділянки здійснено з порушенням процедури, встановленої ЗК України, без проведення конкурсу або аукціону. Посилаючись на ч. 1 ст. 21, ст. 393 ЦК України, ст. 155 ЗК України прокурор просить визнати недійсними розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації від 12.11.2004 р. № 955 та державний акт на право власності ФГ «Гранд» серії ЯА № 341390, та з посиланням на ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України просить визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26.11.2004 р., укладений між Бориспільською РДА та селянським (фермерським) господарством «Гранд». В позовній заяві прокурор також зазначає, що ним не пропущено строк позовної давності при зверненні з даним позовом до суду, оскільки про прийняття оскаржуваного розпорядження та укладеного на його підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки Бориспільській місцевій прокуратурі стало відомо у квітні 2016 р. в ході моніторингу даних публічної кадастрової карти України.

25.07.2016 р. до господарського суду Київської області від відповідача 2 надійшов відзив № 25/07-2 від 25.07.2016 р. на позовну заяву, в якому відповідач 2 просить в задоволенні позову відмовити з підстав його необґрунтованості по суті, а також, з підстави звернення прокуратурою до суду з суттєвим пропуском позовної давності. Відповідач 2 у відзиві стверджує, що за всіма заявленими позовними вимогами у даній справі сплинула позовна давність, про що заявляє Фермерське господарство «Гранд» й, відповідно, просить в позові відмовити, в тому числі, на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України. Обгрунтовуючи твердження про пропуск прокурором позовної давності, відповідач 2 посилається на правову позицію Верховного Суду України із застосування ч. 1 ст. 261 ЦК України в подібних правовідносинах про обчислення початку й закінчення перебігу позовної давності за вимогою прокурора, викладену в постанові від 11 травня 2016 року у справі № 3-387-гс16, в якій зазначено, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Також відповідач 2 посилається на те, що встановлений пунктом 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» трирічний строк з дня набрання чинності цим Законом для звернення особи до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, сплинув 15 січня 2015 року, проте позивач звернувся до суду у даній справі лише в липні 2016 року, тобто за межами трирічного строку з дня набрання вказаним Законом чинності. Щодо заперечень по суті позовних вимог, то відповідач 2 з посиланням на пункт 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 р. № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009 зазначає, що позов в частині визнання недійсним розпорядження Бориспільської РДА від 12.11.2004 р. № 955 задоволеним бути не може, зважаючи на правову природу оскаржуваного розпорядження як ненормативного акта індивідуальної дії, який застосовано одноразово і з прийняттям якого виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією ФГ «Гранд» суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Щодо вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України, то вона є необґрунтованою, оскільки прокурор не вказує, які конкретно умови договору на момент його укладення, суперечать ЦК України, іншим актам законодавства України, при цьому, посилання в позовній заяві на норми Земельного кодексу України не свідчать про невідповідність таким нормам конкретних умов договору купівлі-продажу. Також відповідач 2 зазначає, що належних доказів того, що станом на час прийняття оскаржуваного рішення спірна земельна ділянка належала до земельного водного фонду прокурором не надано.

09.08.2016 р. до господарського суду Київської області від відповідача 2 надійшло клопотання про витребування доказів, в якому відповідач 2 просить витребувати в Управлінні Держземагенства у Бориспільському районі Київської області у вигляді засвідчених печаткою та підписом уповноваженої особи копій документальних матеріалів проекту відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 18,55 га для ведення фермерського господарства, що розташована в адміністративних межах Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області за межами населеного пункту, на підставі якого вказану земельну ділянку передано громадянину ОСОБА_3 у постійне користування та видано Бориспільською районною радою Київської області Державний акт на право постійного користування землею серії І-КВ № 009716 від 29 грудня 2001 року, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 89.

Ухвалою суду від 09.08.2016 р. зобовязано Управління Держземагенства у Бориспільському районі Київської області надати суду: засвідчені печаткою та підписом уповноваженої особи копії документальних матеріалів проекту відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 18,55 га для ведення фермерського господарства, що розташована в адміністративних межах Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області за межами населеного пункту, на підставі якого вказану земельну ділянку передано громадянину ОСОБА_3 у постійне користування та видано Бориспільською районною радою Київської області Державний акт на право постійного користування землею серії І-КВ № 009716 від 29 грудня 2001 року, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 89.

31.08.2016 р. до господарського суду Київської області від Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області на виконання вимог ухвали господарського суду Київської області від 09.08.2016 р. надійшли витребувані судом документи.

13.09.2016 р. до господарського суду від відповідача 2 надійшли пояснення.

Прокурор в судових засіданнях 26.07.2016 р., 09.08.2016 р. та 22.09.2016 р. позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні 26.07.2016 р. позов не визнав, відзиву не надав, а в судові засідання 09.08.2016 р., 05.09.2016 р. та 22.09.2016 р. не зявився, про причини неявки суд не повідомив,хоча про час і місце судових засідань відповідач 1 був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями № № 367, 480, 947 про вручення рекомендованих поштових відправлень.

Представник відповідача 2 в судових засіданнях 09.08.2016 р. та 22.09.2016 р. проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві та поясненнях.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представників відповідачів, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено наступне:

Розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації від 12.11.2004 р. № 955 «Про продаж земельної ділянки сільськогосподарського призначення фермерському господарству «Гранд» було вирішено продати фермерському господарству «Гранд» у власність за плату земельну ділянку загальною площею 18,55 га сіножатей для ведення фермерського господарства в адміністративних межах Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області; затверджено ціну продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення в розмірі 76055 грн. без ПДВ; доручено заступнику голови райдержадміністрації укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 ст. 127 Земельного кодексу України в редакції, що діяла станом на 12.11.2004 р., органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності громадянам та юридичним особам, які мають право на набуття земельних ділянок у власність, а також іноземним державам відповідно до цього Кодексу.

Продаж земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам здійснюється на конкурентних засадах (аукціон, конкурс), крім викупу земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що є власністю покупців цих ділянок (ч. 2 ст. 127 ЗК України).

26 листопада 2004 р. між Бориспільською районною державною адміністрацією Київської області (Продавець) та фермерським господарством «Гранд» (Покупець) було укладено договір, відповідно до п. 1 якого Бориспільська районна державна адміністрація продала, а фермерське господарство «Гранд» купило земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 18,55 га сіножатей для ведення фермерського господарства, що розташована в адміністративних межах Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області за межами населеного пункту.

Пунктом 3 договору передбачено, що продаж земельної ділянки здійснюється за 76055 грн., які покупець зобов`язується перерахувати на рахунок Гнідинської сільської ради протягом 3 банківських днів з моменту підписання сторонами та нотаріального посвідчення цього договору.

З п. 5 зазначеного договору вбачається, що відповідно до Класифікатора обмежень права власності на землю та використання земельної ділянки встановлено типи обмежень правові обмеження зміна цільового призначення (код. 1.1.); екологічні обмеження дотримання вимог екологічного зонування (код 2.2). Обмеження господарської діяльності в охоронних зонах магістральних газопроводів. Вказана земельна ділянка передана гр. ОСОБА_3 у постійне користування згідно Державного акта на право постійного користування землею серії І-КВ № 009716, виданого 29 грудня 2001 року Бориспільською районною Радою Київської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 89.

Договір від 26.11.2004 р. посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 6038. Договір зареєстровано в Гнідинській сільській раді 30.11.2004 р. за № 339.

На підставі Розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації від 12.11.2004 р. № 955 та договору від 26 листопада 2004 р. Бориспільським районним відділом земельних ресурсів 24.03.2005 р. було видано державний акт серії ЯА № 341390 на право власності фермерському господарству «Гранд» на земельну ділянку площею 18,55 га з кадастровим номером :04:002:0330, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району.

Як вже зазначалося, прокурор просить суд визнати недійсними Розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації від 12.11.2004 р. № 955, договір від 26 листопада 2004 р. та державний акт серії ЯА № 341390 на право власності фермерському господарству «Гранд» на земельну ділянку площею 18,55 га з кадастровим номером :04:002:0330.

З матеріалів справи вбачається, що станом на дату прийняття Бориспільською районною державною адміністрацією оскаржуваного розпорядження «Про продаж земельної ділянки сільськогосподарського призначення фермерському господарству «Гранд» вказана земельна ділянка була передана гр. ОСОБА_3 у постійне користування згідно Державного акта на право постійного користування землею серії І-КВ № 009716 виданого 29 грудня 2001 року, про що зазначено в п. 5 договору купівлі-продажу від 26 листопада 2004 р.

З 1 січня 2002 року набрав чинності Земельний кодексу України 2001 року.

Згідно з ч. 2 ст. 92 Земельного кодексу України 2001 року права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності.

Відповідно до п. 6 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2005 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Отже, приймаючи оскаржуване Розпорядження від 12.11.2004 р. № 955 «Про продаж земельної ділянки сільськогосподарського призначення фермерському господарству «Гранд», яким вирішено продати фермерському господарству «Гранд» у власність за плату земельну ділянку загальною площею 18,55 га сіножатей для ведення фермерського господарства, Бориспільська районна державна адміністрація фактично діяла на виконання п. 6 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року, оскільки як вбачається з договору купівлі-продажу від 26.11.2004 р., з боку покупця він підписаний головою фермерського господарства «Гранд» ОСОБА_3, тобто особою у постійному користуванні якої знаходилась вказана земельна ділянка.

В подальшому 22.09.2005 р. положення пункту 6 Розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року № 5-рп/2005.

Проте, оскаржуване Розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації від 12.11.2004 р. № 955 «Про продаж земельної ділянки сільськогосподарського призначення фермерському господарству «Гранд» було прийняте відповідачем 1 до прийняття Конституційним Судом України рішення від 22.09.2005 року № 5-рп/2005.

Відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року в редакції, чинній на момент видачі Державного акта на право постійного користування землею серії І-КВ № 009716, виданого 29 грудня 2001 року, надання земельних ділянок у користування здійснюється за проектами відведення цих ділянок. Розробку проектів відведення земельних ділянок, перенесення їх меж у натуру (на місцевість) і виготовлення документів, що посвідчують право користування землею, здійснюють державні та інші землевпорядні організації.

31.08.2016 р. до господарського суду Київської області від Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області на виконання вимог ухвали господарського суду від 09.08.2016 р. надійшли витребувані судом документи, а саме: проект відведення земельної ділянки під розширення селянського (фермерського) господарства ОСОБА_3 за рахунок земель Київського обласного державного підприємства по племінній справі у тваринництві в адміністративних межах Гнідинської сільської ради Бориспільського району та технічний звіт перенесення в натуру проекта відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_3 для ведення селянського (фермерського) господарства за рахунок землекористування радгоспу заводу «Дніпровський» Бориспільського району Київської області.

Як вбачається з пояснювальної записки до вказаного проекту відведення земельних ділянок, проектом відведення земельних ділянок передбачено вилучити із земель Київського обласного державного підприємства по племенній справі у тваринництві в адміністративних межах Гнідинської сільської ради земельні ділянки загальною площею 20,0 га в тому числі: сіножатей 19,5 га і господарських дворів 0,5 га, та надати їх у постійне користування під розширення селянського /фермерського/ господарства громадянину ОСОБА_3. Земельні ділянки розташовані в адміністративних межах Гнідинської сільської ради в урочищі «Млиново» і межують: з землями Київського обласного водогосподарського обєднання.

Згідно з ст. 51 ЗК України від 18 грудня 1990 року проект відведення земельної ділянки погоджується з власниками землі або землекористувачами, районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами і органом архітектури.

Як вбачається з матеріалів проекту відведення земельної ділянки під розширення селянського (фермерського) господарства ОСОБА_3, проект погоджений Гнідинською сільською радою (рішення Гнідинської сільської ради від 02.03.1999 р. №37/5), Бориспільською районною державною адміністрацією, Київським обласним підприємством по племінній справі у тваринництві (висновок від 03.05.1999 р.), Бориспільським районним Відділом земельних ресурсів (висновок від 12.05.1999 р.), Головним архітектором Бориспільського району (висновок від 12.05.1999 р.), Головним санітарним лікарем району (висновок Бориспільської районної санітарно-епідеміологічної станції від 12.05.1999 р.), Державним управлінням екологічної безпеки у Київській області (висновок від 10.12.1999 р. № 06-13/2515).

З вказаних висновків вбачається, що земельна ділянка загальною площею 20,0 га щодо якої складений проекту відведення під розширення селянського (фермерського) господарства складається з сіножатей 19,5 га і господарських дворів 0,5 га.

Згідно з ст. 2 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року N 561-XII, який був чинний станом на час виготовлення проекту, відповідно до цільового призначення всі землі України поділяються на: 1) землі сільськогосподарського призначення; 2) землі населених пунктів (міст, селищ міського типу і сільських населених пунктів); 3) землі промисловості, транспорту, зв'язку, оборони та іншого призначення; 4) землі природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; 5) землі лісового фонду; 6) землі водного фонду; 7) землі запасу. Віднесення земель до категорій провадиться відповідно до їх цільового призначення. Переведення земель з однієї категорії до іншої здійснюється у разі зміни цільового призначення цих земель.

Відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України 2001 року в редакції, що діяла станом на час прийняття оскаржуваного розпорядження, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісового фонду, землі під господарськими будівлями і дворами, землі тимчасової консервації тощо).

Згідно з ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Як вбачається з пункту 1 договору купівлі-продажу від 26 листопада 2004 р. та матеріалів проекту відведення земельної ділянки під розширення селянського (фермерського) господарства ОСОБА_3, цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення (сіножаті).

Прокурор в позовній заяві стверджує, що Бориспільська РДА розпорядилася 18,55 га земель водного фонду, до яких відноситься вказана територія, що є порушенням вимог ст. ст. 59, 84 Земельного кодексу України, оскільки передача у приватну власність земель водного фонду для ведення фермерського господарства законом взагалі не передбачена.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Земельного Кодексу України в редакції станом на час прийняття розпорядження до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів.

Відповідно до п. 4 ст. 84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать зокрема землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 59 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів).

Як на доказ того, що вказана земельна ділянка належить до земель водного фонду прокурор посилається на лист КДП «Київгеоінформатика» від 06.04.2016 р. № 01-01/324.

У листі від 06.04.2016 р. № 01-01/324 Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» вказано, що КДП «Київгеоінформатика» на звернення прокуратури направляє викопіювання з топографічних матеріалів, а саме з матеріалів космічної зйомки станом на квітень 2005 р., які є найближчими до дати вказаної в запиті (26 листопада 2004 р.) і зміни берегової лінії Канівського водосховища за цей проміжок часу є мінімальними. Земельна ділянка з кадастровим номером частково накладається на землі водного фонду, а саме на 100 метрову прибережну захисну смугу Канівського водосховища та 25 метрові прибережні захисні смуги малих озер. До листа № 01-01/324 додано схему (викопіювання з матеріалів космічної зйомки станом на 2005 рік) накладення земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0330 згідно запиту на землі водного фонду в межах Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Згідно з ст. 60 Земельного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; в) для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Надане прокурором викопіювання з матеріалів космічної зйомки станом на 2005 рік не є доказом належності спірної земельної ділянки до земель водного фонду у даній справі, оскільки вказані відомості надано станом на квітень 2005 р., при цьому спірне розпорядження було прийняте 12 листопада 2004 р., договір купівлі-продажу укладено 26 листопада 2004 р., а державний акт на право власності виданий 24 березня 2005 р.

Інших доказів того, що станом на час прийняття відповідачем розпорядження від 12.11.2004 р. спірна земельна ділянка належала до земель водного фонду прокурором суду не надано.

Посилання в листі на те, що зміни берегової лінії Канівського водосховища за цей проміжок часу є мінімальними, не береться судом до уваги, оскільки по-перше, ґрунтується на припущеннях, а по-друге, у листі взагалі не зазначено розмірів накладення спірної земельної ділянки на захисну смугу Канівського водосховища та прибережні захисні смуги малих озер.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 20 Земельного кодексу України в редакції, що діяла станом на час прийняття оскаржуваного розпорядження, зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Як вже зазначалося, з матеріалів проекту відведення земельної ділянки під розширення селянського (фермерського) господарства ОСОБА_3 вбачається, що земельна ділянка належала до земель сільськогосподарського призначення (сіножаті).

Рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, яким земельну ділянку, яка є предметом оскаржуваного розпорядження та договору, віднесено до категорії земель водного фонду прокурором суду не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 128 Земельного кодексу України в редакції, що діяла станом на 12.11.2004 р., громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради. У заяві зазначаються бажане місце розташування земельної ділянки, цільове призначення та її розмір.

До заяви додається: а) державний акт на право постійного користування землею або договір оренди землі; б) план земельної ділянки та документ про її надання у разі відсутності державного акта; в) свідоцтво про реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний термін розглядає заяву і приймає рішення про продаж земельної ділянки або про відмову в продажу із зазначенням причин відмови (ч.3 ст. 128 Земельного кодексу України)

Частиною 4 ст. 128 Земельного кодексу України було передбачено, що особам, які подали заяви (клопотання) про придбання (купівлю) земельної ділянки, що не перебуває у їх користуванні, продаж цієї ділянки здійснюється не пізніше 30 днів після розроблення землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки.

Оскільки земельна ділянка, щодо якої відповідачем 1 було прийнято розпорядження про її продаж відповідачу 2, вже перебувала у постійному користуванні голови фермерського господарства «Гранд» (відповідача 2), на неї вже був розроблений проект відведення, погоджений у встановленому порядку, тобто відповідно до вимог ч. 4 ст. 128 ЗК України розроблення повторного проекту відведення законом в даному випадку не передбачено, то відповідачем 1 правомірно з дотриманням вимог ст. 128 ЗК України було прийняте Розпорядження № 955 «Про продаж земельної ділянки сільськогосподарського призначення фермерському господарству «Гранд».

Відповідно до ч. 10 ст. 128 ЗК України в діючій на той час редакції рішення про відмову продажу земельної ділянки може бути оскаржено в суді.

Щодо посилання прокурора на порушення відповідачем 1 вимог ч. 2 ст. 127 ЗК України, оскільки продаж земельної ділянки здійснено з порушенням процедури, встановленої ЗК України, без проведення конкурсу або аукціону, то воно не береться судом до уваги, оскільки відповідного порядку проведення конкурсу або аукціону в 2004 році повноважним органом затверджено не було.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що Розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації від 12.11.2004 р. № 955 «Про продаж земельної ділянки сільськогосподарського призначення фермерському господарству «Гранд» не суперечить вимогам ст. ст. 58, 59, 84, 127, 128 Земельного кодексу України в редакції, що діяла на час його прийняття, а отже підстави для визнання його недійсним відсутні.

Враховуючи викладене, твердження прокурора про невідповідність договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.11.2004 р., укладеного між відповідачем 1 та відповідачем 2, вимогам ст. ст. 58, 59, 84, 127, 128 Земельного кодексу України також не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи, а відтак підстави для визнання його недійсним згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України та ч. 1 ст. 215 ЦК України також відсутні.

25.07.2016 р. до господарського суду Київської області від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву № 25/07-2 від 25.07.2016 р., в якому відповідач 2 стверджує, що за всіма заявленими позовними вимогами у даній справі сплинула позовна давність, про що заявляє Фермерське господарство «Гранд», й, відповідно, просить в позові відмовити, в тому числі, на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Позовна давність застосовується судом у разі наявності порушеного права позивача. Порушення права держави (позов поданий прокурором в інтересах держави) не встановлено під час розгляду справи.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання недійсними розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації від 12.11.2004 р. № 955 «Про продаж земельної ділянки сільськогосподарського призначення фермерському господарству «Гранд» та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.11.2004 р., укладеного між Бориспільською РДА та фермерським господарством «Гранд», задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, похідна позовна вимога про визнання недійсним державного акта на право власності ФГ «Гранд» серії ЯА № 341390, виданого Бориспільським районним відділом земельних ресурсів 24.03.2005 р. на земельну ділянку площею 18,55 га з кадастровим номером :04:002:0330, розташовану на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району, також задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на прокурора відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя О.О. Рябцева

Рішення підписано 30.09.2016 р.