ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.09.16 Справа № 904/5607/16

За позовом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, м. Підгородне, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Підгородне, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область

про внесення змін до договору

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_2 - представник за дов. № б/н, від 30.05.16

СУТЬ СПОРУ:

Підгородненська міська рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, у якому просить суд внести зміни до абз.1 п.п. 2.3 п.2, абз, 2 п.п. 2.3. п.2 та абз. 3-4 п.п. 2.3 п.2. договору оренди земельної ділянки від 18.02.2000.

Позовні вимоги обґрунтовані впровадженням нової нормативно грошової оцінки, та відповідно наявні підстави для внесення відповідних змін до договору у частині, що стосується розміру орендної плати за користування земельною ділянкою.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 01.08.2016.

01.08.2016 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову, оскільки спірний договір оренди земельної ділянки є припиненим.

01.08.2016 представники сторін подали клопотання про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів.

Ухвалою суду від 01.08.2016 строк розгляду справи продовжено на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд справи на 12.09.2016.

У судовому засіданні 12.09.2016, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 20.09.2016.

Позивач явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомив. Про дату, місце та час проведення судового засідання повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 20.09.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

17.02.2000 між Підгородненською міською радою (далі - позивач, орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі - відповідач, орендар) був укладений договір оренди земельної ділянки (далі- договір), зареєстрований у Дніпропетровському відділі земельних ресурсів, про що у книзі записів державної реєстрації договорів землі вчинено запис 18.02.2000 за № 14.

Відповідно до розділу 1 договору орендодавець на підставі рішення виконкому від 19.05.1999 № 112 передає, а орендар набуває право на оренду земельної ділянки, яка знаходиться на території м. Підгородне, вул. Шосейна, 129 Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Земельна ділянка виділена в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку. В оренду передається земельна ділянка площею 1241,0 м кв., у тому числі: інших земель 1241,0 м кв. Грошова оцінка земельної ділянки 28256 грн.

У пункті 2.3 договору сторони встановили, що орендна плата вноситься орендарем у вигляді та у розмірах: грошової орендної плати у гривнях: 2% від грошової оцінки земельної ділянки.

Звертаючись з вимогами про внесення змін до абз. 1 пп. 2.2 п. 2 договору, позивач посилається на зміну нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка є предметом спірного договору, та внесенням змін до законодавства щодо мінімального розміру орендної плати за землі, що перебувають у комунальній власності.

Позовні вимоги в частині внесення змін до абз. 1 пп. 2.3 п. 2 договору, мотивовані тим, що рішенням Підгородненської міської ради від 28.02.2014 № 3066-XX VII/VI затверджено ставку орендної плати для всіх категорій земель, які перебувають у комунальній власності - 12 % нормативної грошової оцінки.

Згідно ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Податковим кодексом України статтею 271.1.1 встановлено, що базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок (ст. 289.1 Податкового кодексу України).

Порядок обчислення орендної плати застосовується відповідно до вимог ст.ст. 285-187 Податкового кодексу України. Згідно яких, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі : атвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Отже, у разі зміни нормативної грошової оцінки землі, яка є базою оподаткування для плати за землю, змінюється річна сума податкового зобов'язання по земельному податку та орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності. Розмір земельного податку та орендної плати за користування земельними ділянками державної або комунальної власності знаходиться у прямому відношенні із розміром нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок не залежить від волевиявлення сторін договору оренди землі, а є способом регулювання державою плати за користування землею.

Пунктом 2.2 договору оренди земельної ділянки від 17.02.2000 встановлено, що договір укладається на термін 15 років, починаючи з дати його реєстрації. По закінченні терміну договору, орендар має переважне право на поновлення договору на новий термін. У цьому разі зацікавлена сторона повинна повідомити письмово другу сторону про бажання щодо продовження дії договору на новий термін не пізніше, ніж за два місяці до його закінчення.

Державна реєстрації даного договору відбулась 18.02.2000.

Таки чином, спірний договір оренди земельної ділянки від 17.02.2000 припинив свою дію 18.02.2015.

Згідно приписів ч. 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», в редакції, яка була чинна на час закінчення строку дії договору (18.02.2015 року), по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Частина 8 ст. 33 названого Закону, визначає, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Отже, наведеними вище положеннями ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено спеціальний порядок поновлення договору оренди земельної ділянки, у випадку дотримання умов, визначених частинами першою - п'ятою вказаної статті. Відповідно до цього порядку, за відсутністю заперечень орендодавця у поновленні договору, останній приймає рішення про поновлення договору, та укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі.

Тобто, за змістом зазначених положень закону, підставою для поновлення договору оренди земельної ділянки є відповідне рішення органу виконавчої влади, або органу місцевого самоврядування, а сам факт поновлення договору, обов'язково оформляється додатковою угодою як документом, що посвідчує право на земельну ділянку.

Доказів підписання сторонами додаткової угоди щодо поновлення договору оренди земельної ділянки від 17.02.2000 сторонами до суду не надано.

Відповідно до ч. 9 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Статтею 179 ГК України встановлено, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Згідно п. 2 частини другої ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З огляду на наведене вище обставини, суд зазначає, що у разі зволікання відповідача від підписання додаткової угоди щодо продовження строку дії договору оренди землі, позивач має право звернутись до суду із позовом щодо спонукання до укладення відповідної додаткової угоди.

З огляду на викладені вище обставини, вимоги позивача про внесення змін в абз. 1 пп. 2.3 п. 2 , абз. 2 пп. 2.3 п. 2 та абз. 3-4 пп. 2.3 п. 2 договору оренди земельної ділянки від 17.02.2000 не підлягають задоволенню, оскільки такий договір є припиненим з 18.02.2015, внаслідок закінченням строку його дії, та не поновлений на новий строк шляхом укладення відповідної додаткової угоди, обов'язковість підписання якої в даному випадку передбачена ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Враховуючи вище викладе, господарський суд вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 26.09.2016

Суддя В.І. Ярошенко