КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2016 р. Справа№ 910/3827/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Власова Ю.Л.

Станіка С.Р.

при секретарі судового засідання - Ляховенко М.Д.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Ющенко М.А. - за посвідченням;

від позивача: Ополінський А.О. - за довіреністю; Овчінніков С.О. - за довіреністю;

від відповідача: Кур'ян А.М. - за довіреністю; Габрик О.І. - за довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу Коцюбинської селищної ради Київської області на рішення господарського суду міста Києва від 07.04.2016 (повний текст складено 12.04.2016)

у справі №910/3827/16 (суддя Пригунова А.Б.)

за позовом Коцюбинської селищної ради Київської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Край-Буд"

за участю прокуратури Київської області

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

В березні 2016 року Коцюбинська селищна рада Київської області звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Край-Буд" про визнання недійсним договору № 192 на розроблення проектної документації по об'єкту будівництва "Реконструкція каналізаційних мереж по вул. Бакала, 8-38 в смт. Коцюбинське Київської області" від 20.12.2012 та акту здачі-приймання виконаних робіт, підписаний сторонами 24.12.2012.

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.04.2016 у справі № 910/3827/16 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Коцюбинська селищна рада Київської області звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить суд скасувати рішення господарського суду міста Києва від 07.04.2016 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені в рішенні суду, не відповідають фактичним обставинам справи.

Також, скаржник просить суд поновити пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.06.2016 колегією суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В., суддів: Гаврилюка О.М., Скрипки І.М. поновлено Коцюбинській селищній раді Київської області строк на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду міста Києва від 07.04.2016 у справі №910/3827/16, прийнято апеляційну скаргу Коцюбинської селищної ради Київської області до провадження, розгляд справи призначено на 23.08.2016.

12.08.2016 до відділу документального забезпечення суду від прокуратури Київської області надійшло повідомлення про вступ у справу №910/3827/16.

19.08.2016 до відділу документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого відповідач просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення господарського суду міста Києва від 07.04.2016 у справі № 910/3827/16.

Відповідно до розпорядження начальника відділу Київського апеляційного господарського суду № 09-52/4080/16 від 23.08.2016 у зв'язку з перебуванням суддів Гаврилюка О.М. та Скрипки І.М., які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/3827/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 23.08.2016 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В. суддів: Власова Ю.Л., ОСОБА_1

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.08.2016 прийнято справу №910/3827/16 за апеляційною скаргою Коцюбинської селищної ради Київської області на рішення господарського суду міста Києва від 07.04.2016 до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Власов Ю.Л., ОСОБА_1., розгляд справи №910/3827/16 призначено на 14.09.2016.

23.08.2016 до відділу документального забезпечення суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

Відповідно до розпорядження начальника відділу Київського апеляційного господарського суду № 09-52/4695/16 від 14.09.2016 у зв'язку з припиненням повноважень судді ОСОБА_1, який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/3827/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 14.09.2016 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В. суддів: Власова Ю.Л., Станіка С.Р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2016 прийнято справу №910/3827/16 за апеляційною скаргою Коцюбинської селищної ради Київської області на рішення господарського суду міста Києва від 07.04.2016 до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Власов Ю.Л., Станік С.Р.

14.09.2016 до відділу забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) від позивача надійшло клопотання про приєднання документів до матеріалів справи.

В судовому засіданні 14.09.2016 представники позивача та прокурор підтримали апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити. Представники відповідача заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили суд оскаржуване рішення залишити без змін.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи 20.12.2012 між Коцюбинською селищною радою (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Край-Буд" (виконавець) укладено договір № 192 на розроблення проектної документації по об'єкту будівництва "Реконструкція каналізаційних мереж по вул. Бакала, 8-38 в смт. Коцюбинське Київської області".

Відповідно до п.1.1. договору відповідач зобов'язався у 2012 році виконати геолого-розвідувальні роботи для розробки проектної документації, проектні роботи, отримання позитивного експертного звіту кошторисної частини робочого проекту в ДП «Укрдержбудекспертиза», а позивач - прийняти і оплатити попередньо зазначені роботи.

Згідно п.1.3. договору приймання виконаних робіт проводиться згідно актів виконаних робіт.

Відповідно до п. п. 3.1., 5.1. договору загальна вартість робіт становить 39 727,45 грн. Строк виконання робіт - з моменту підписання договору до 31.12.2012.

Договір, відповідно до п. 10.1., набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2012.

У подальшому сторони вносили зміни до договору № 192 від 20.12.2012 та відповідно до додаткової угоди № 2 від 31.12.2013 строк його дії встановлено до 31.12.2014.

24.12.2012 сторонами підписано акт здачі-приймання робіт за договором № 192 від 20.12.2012.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач стверджує, що договір № 192 від 20.12.2012 не був спрямований на реальне настання правових наслідків, які обумовлені ним, оскільки фактично проектна документація була розроблена у вересні 2012 року, а експертний звіт отриманий у жовтні 2012 року, в той час як роботи по об'єкту "Реконструкція каналізаційних мереж по вул. Бакала, 8-38 в смт. Коцюбинське Київської області" виконувались у період з 26.11.2012 до 18.12.2012, тобто до укладення оспорюваного договору та, відповідно акт здачі-приймання робіт від 24.12.2012 за договором № 192 від 20.12.2012 складений безпідставно.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову та виходить з наступного.

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Отже, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Згідно зі ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч. 1 ст. 887 Цивільного кодексу України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

За змістом ст. 234 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином є фіктивним.

Тобто вчинення фіктивного правочину характеризується тим, що сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені таким правочином та відсутністю його правової мети.

Відповідно до п. 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 р. фіктивний правочин є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним. У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції оспорюваний договір № 192 від 20.12.2012 підписаний уповноваженими особами Коцюбинської селищної ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Край-Буд" та скріплений печатками юридичних осіб, а відтак, на момент укладення оспорюваного договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору та бажали настання цивільних прав та обов'язків.

За приписами ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Тобто, обов'язок щодо прийняття робіт та виявлення недоліків чинним законодавством покладено саме на замовника.

У матеріалах справи міститься акт здачі-приймання робіт № 4 за договором № 192 від 20.12.2012, підписаний представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб, у якому, зокрема, вказується, що проектні роботи задовольняють умовам договору, технічним умовам, завданню на проектування та в належному порядку оформлені.

Твердження позивача, що визначені договором роботи взагалі не виконувались та безпідставність складання акту здачі-приймання виконаних робіт № 4 від 24.12.2012 спростовуються обставинами, встановленими постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2016 у справі № 911/4196/15, у якій брали участь тіж сторони, що і у даній справі, якою рішення господарського суду Київської області від 24.11.2015 скасовано частково та викладено п.2 резолютивної частини рішення в новій редакції. Вказаним рішенням, з яким в цій частині погодився суд апеляційної інстанції, стягнуто з Коцюбинської селищної ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Край-Буд" 39 727,45 грн. основного боргу за спірним договором № 192.

Частиною 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, встановлені у справі № 911/4196/15 обставини, мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доведенню при розгляді даної справи.

У вказаних рішенні та постанові судом встановлено підписання сторонами на підставі договору № 192 акта здачі-приймання робіт від 24.12.2012 № 4 без жодних заперечень щодо обсягів виконаних робіт та вартості.

Крім того, встановлено, що Коцюбинською селищною радою на виконання умов договору № 192 подано до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Ірпені Київської області реєстр бюджетних фінансових зобов'язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 10.12.2013 № 642 та платіжне доручення від 10.12.2013 № 14 на суму 39 727,45 грн.

Окрім того, відповідачем до матеріалів справи у суді першої інстанції було додано позитивні експертні звіти щодо розгляду кошторисної документації, декларацію про початок виконання будівельних робіт та декларацію про готовність об'єкта до експлуатації стосовно реконструкції каналізаційних мереж по вул. Бакала №№ 3-38 в смт. Коцюбинське Київської області, в яких проектною організацією зазначено саме ТОВ "Край-Буд".

Тож, наявними у справі документами підтверджується факт розроблення Товариством з обмеженою відповідальністю "Край-Буд" проектної документації по об'єкту будівництва "Реконструкція каналізаційних мереж по вул. Бакала, 8-38 в смт. Коцюбинське Київської області", що є предметом оспорюваного договору № 192 від 20.12.2012.

Доказів того, що будь-яка інша організація виконувала вказані роботи суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що оспорюваний договір було укладено з метою виконання робіт, що були виконані відповідачем та прийняті позивачем.

Посилання позивача на те, що проектна документація була розроблена та будівельні роботи, на які виготовлявся проект, виконувались до укладення договору № 192, не свідчить про їх невиконання відповідачем, тим більше, що позивач прийняв роботи без жодних зауважень.

Дата початку будівництва - 26.11.2012 і дата закінчення будівництва - 18.12.2012 зазначені самим позивачем в п.11 декларації про готовність об'єкта до експлуатації, що не співпадає з датою укладення Договору між сторонами у справі, не може достеменно свідчити про невиконання відповідачем робіт саме по укладеному з позивачем Договору № 192 від 20.12.2012, оскільки відповідач ніяким чином не може впливати на дані, які зазначались самостійно позивачем у поданій декларації. До того ж вказана декларація була подана позивачем до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області 24.12.2012 та зареєстрована 26.12.2012 тобто після виконання робіт та після підписання акту приймання -передачі робіт по Договору № 192.

Розроблення відповідачем проектно-кошторисної документації "Реконструкція каналізаційних мереж по вул. Бакала, 8-38 в смт. Коцюбинське Київської області" підтверджується і наданим позивачем суду апеляційної інстанції Актом Державної фінансової інспекції України від 25.07.2016 № 15-21/12 позапланової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Коцюбинської селищної ради Київської області за період з 01.01.2012 по 31.12.2015.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивачем не доведено, а матеріалами справи спростовуються доводи позивача про відсутність у сторін намірів щодо настання відповідних правових наслідків у зв'язку з укладенням договору № 192 від 20.12.2012.

З огляду на зазначене, приписи ст. ст. 203, 215 ЦК України, а також те, що позивачем не доведено наявності обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочину, вимоги Коцюбинської селищної ради Київської області про визнання недійсним договору № 192 на розроблення проектної документації по об'єкту будівництва "Реконструкція каналізаційних мереж по вул. Бакала, 8-38 в смт. Коцюбинське Київської області" від 20.12.2012 є необгрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем в суді першої інстанції було подано заяву про застосування строку позовної давності до вимог Коцюбинської селищної ради Київської області про визнання недійсним договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Оскільки пунктом 1 ст. 257 ЦК України передбачена загальна позовна давність, що встановлюється тривалістю у три роки, а оспорюваний договір на розроблення проектної документації по об'єкту будівництва "Реконструкція каналізаційних мереж по вул. Бакала, 8-38 в смт. Коцюбинське в Київській області" було укладено 20.12.2012, то перебіг строку позовної давності закінчується 20.12.2015.

Позовна заява про визнання недійсним договору подана до господарського суду 04.03.2016 тобто після спливу строку позовної давності.

Пунктом 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Водночас за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

З огляду на зазначене, оскільки право та охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого він звернувся до суду не порушений, висновок місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову про визнання недійсним договору з підстав його необґрунтованості є правильним.

Згідно позовної заяви, позивач також просив суд визнати недійсним акт здачі-приймання виконаних робіт, підписаний сторонами 24.12.2012. Однак, як вбачається з тексту рішення, вказана вимога судом першої інстанції розглянута не була.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» якщо у процесі перегляду справи апеляційним господарським судом буде встановлено, що суд першої інстанції, приймаючи процесуальний акт, неправомірно відмовив у задоволенні частини позовних вимог, або припинив провадження чи залишив без розгляду позов у певній частині, або ж не розглянув одну чи кілька заявлених вимог, у тому числі в зв'язку з неправомірною відмовою в прийнятті зустрічної позовної заяви тощо, суд апеляційної інстанції повинен самостійно усунути відповідне порушення. Він не вправі передавати справу на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

В частині вимог позивача про визнання недійсним акту здачі-приймання виконаних робіт, підписаний сторонами 24.12.2012, судова колегія зазначає, що вказаний акт не є правочином у розумінні ч. 2 ст. 202 ЦК України, і обраний спосіб захисту порушеного права у даному випадку є не вірний, у зв'язку з чим вимога позивача про визнання недійсним акту здачі-приймання виконаних робіт, підписаний сторонами 24.12.2012, є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, висновок місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову є правильним, а тому рішення господарського суду міста Києва від 07.04.2016 у справі №910/3827/16 слід залишити без змін. Апеляційна скарга Коцюбинської селищної ради Київської області є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

З огляду на зазначене, керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Коцюбинської селищної ради Київської області на рішення господарського суду міста Києва від 07.04.2016 у справі №910/3827/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 07.04.2016 у справі №910/3827/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/3827/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Г.В. Корсакова

Судді Ю.Л. Власов

С.Р. Станік