КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2016 р. Справа№ 911/1725/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Сітайло Л.Г.

Дикунської С.Я.

секретар судового засідання Білак В.Ю.

за участю представників:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились;

від третьої особи: Дзюбайло О.О. - за довіреністю оформленою належним чином,

розглянувши апеляційну скаргу Державного авіаційного підприємства "Україна"

на рішення Господарського суду Київської області від 14.07.2016 року

у справі №911/1725/16 (суддя Грєхов А.С.)

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області

до відповідача Державного авіаційного підприємства "Україна"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

про розірвання договору оренди майна, зобов'язання повернути майно та стягнення 346 891,85 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Державного авіаційного підприємства "Україна" про:

-стягнення з відповідача на користь позивача 346 891,85 грн. заборгованості, з яких: 262 210,18 грн. заборгованість по орендній платі, пеня в сумі 32 239,27 грн. та штраф в розмірі 52 442,10 грн.;

-розірвання договору оренди №1432 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 14.05.2013р.;

-повернення Державному підприємству "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" нерухомого майна, що належить до державної власності , - частини нежитлових приміщень збірно-щитового будиночка (інв. № 47498) площею 176,6 кв.м. розташованого за адресою: Київська область, м. Бориспіль. ДП "МА Бориспіль" , шляхом виселення Державного авіаційного підприємства "Україна" та підписання акту приймання-передачі.

В обґрунтування позову позивач вказував на порушення умов договору оренди №1432 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 14.05.2013р. (надалі - Договір)за користування якого не сплачується орендна плата, внаслідок чого виникла заборгованість по орендним платежам, яка станом на 16.05.2016р. становить 262 210,48 грн. та у зв'язку з чим з відповідач просить стягнути передбачені договором оренди пені в сумі 32 239,27 грн., штраф в сумі 52 442,10 грн. за прострочку в оплаті.

У зв'язку із несплатою орендних платежів позивач просив господарський суд розірвати договір оренди №1432 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 14.05.2013р. на підставі ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст. 651 ЦК України, у зв'язку з істотним порушенням умов договору, та на підставі ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" - зобов'язати відповідача повернути балансоутримувачу - Державному підприємству "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" орендоване приміщення , підписавши акт прийому-передачі.

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.07.2016р. позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державного авіаційного підприємства "Україна" на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області 262 210,58 грн. заборгованості з орендної плати, 31 963,03 грн. пені, 52 442, 10 грн. Розірвано договір оренди №1432 від 14.05.2013 укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та Державним авіаційним підприємством "Україна". Зобов'язано Державне авіаційне підприємство "Україна" повернуто балансоутримувачу - Державному підприємству "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" орендоване державне майно - частину нежитлових приміщень збірно-щитового будиночка (інв. 47498) площею 176,6 кв.м., розміщену за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, вул.. Київський шлях, 2 код: 25196197 Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Святошинська, 29, шляхом підписання акту приймання-передачі. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, Державне авіаційне підприємство "Україна" звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просило скасувати рішення Господарського суду Київської області від 14.07.2016р. в частині розірвання договору оренди № 1432 від 14.05.2013р., укладеного між Регіональним відділенням фонду державного майна України по Київській області та Державним авіаційним підприємством «Україна», повернення балансоутримувачу - Державному підприємству «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» орендованого державного майна частини нежитлових приміщень збірно-щитового будиночка (інв. 47498) площею 176,6 кв. м., розміщеної за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Дії МА «Бориспіль» та прийняти нове рішення по справі, яким стягнути з Державного авіаційного підприємства «Україна» 262 210,58 грн. заборгованості з орендної плати. 31 963,03 грн. пені 52442,10 грн. штрафу на користь Регіонального відділення фонду державною майна України по Київській області та судового збору в розмірі 7955,23 грн. на користь держави.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що при винесенні рішення Господарським судом Київської області від 14.07.2016р. по справі № 911/1725/16 неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевою господарського суду, обставинам справи та допущенним порушенням судом першої інстанції при вирішенні спору норм матеріального права.

Апелянт стверджував, що Господарським судом Київської області не врахована згода Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (балансоутримувача орендованого майна) та Міністерства інфраструктури України, яке є центральним органом виконавчої влади у сфері цивільної авіації, і якому підпорядковується балансоутримувач ДП МА «Бориспіль», на продовження строку дії Договору на 1 рік (копія листа Міністерства інфраструктури України № 01-16/1-222 від 01.06.2016р. міститься в матеріалах судової справи).

Апелянт зауважував, що станом на 14.03.2016р. Позивачу було відомо про заборгованість Відповідача по Договору за період з 16.10.2015р. по 14.03.2016р. у розмірі 168992,95 грн., однак Позивач після закінчення строку дії договору не ініціював припинення (розірвання) Договору, а натомість не заперечував проти продовження цього Договору на тих самих умовах.

Скаржник вказував, що заборгованість Відповідача за період з жовтня-грудень 2015 року та з квітня по травень 2016 року виникла у зв'язку з відсутністю бюджетного фінансування, а виділена сума коштів в розмірі 683 383,28 грн. повністю вичерпана відповідачем на оплату оренди.

Відповідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2016р. для розгляду апеляційної скарги Державного авіаційного підприємства "Україна" сформовано колегію суддів у складі: Кропивної Л.В. (головуючий), Чорної Л.В., Пашкіної С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2016р. у визначеному складі колегії суддів апеляційна скарга прийнята до розгляду, порушено апеляційне провадження у справі, розгляд справи призначено на 30.08.2016р.

Відповідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 30.08.2016р. для розгляду даної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: Кропивної Л.В. (головуючий), Сітайло Л.Г., Дикунська С.Я.

23.08.2016р. до Київського апеляційного господарського суду від третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу з додатковими поясненнями стосовно спору по справі.

Відповідач, згідно з поданим до суду 30.08.2016 року клопотанням, просив, відкласти розгляд справи у зв'язку із перебуванням представника Державного авіаційного підприємства "Україна" на лікарняному.

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи підлягає залишенню без задоволення, з огляду на те, що неявка апелянта не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, і відповідач був обізнаний про подання ним апеляційної скарги та про її розгляд в Київському апеляційному господарському суді і не був позбавлений можливості залучити іншого представника для участі у судовому засіданні.

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського сулу України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

З огляду наведеного, а також враховуючи ненадання належних та допустимих доказів у розумінні ст. 34 ГПК України, що підтверджують факт відсутності у відповідача, як юридичної особи, можливості направити іншого представника у судове засідання 30.08.2016 року.

Позивач та Відповідач до судового засідання, що відбулось 30.08.2016 року, не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011 року Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що неявка представників вказаних сторін не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами і розгляд справи за відсутності представників позивача та відповідача є можливим.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 14.05.2013 року між РВ ФДМУ по Київській області (позивач, орендодавець) та Державним авіаційним підприємством "Україна" (відповідач, орендар) укладено договір оренди №1432 від 14.05.2013 року індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності, згідно якого орендодавець передає, а орендар приймає в платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - частина нежитлових приміщень збірно-щитового будиночка (інв. № 47498) загальною площею 264,80 кв.м. розміщене за адресою: Київська область. М. Бориспіль, ДП МА "Бориспіль", що перебуває на балансі Державного підприємства "міжнародний аеропорт "Бориспіль", (надалі- Балансоутримувача), вартість якого визначена зі звітом про оцінку на 30.06.2012 року і становить за незалежною оцінкою 3 830 400,00 грн. без ПДВ.

Згідно з п. 1.2. Договору майно передається в оренду з метою розміщення особового складу підрозділів ІАС ІТК.

Відповідно до п. 2.1. Договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995р. (зі змінами), і становить за базовий місяць (вересень 2012 року) 57 226, 23 грн. без ПДВ.

Пунктом 3.3. Договору передбачено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Пунктом 3.6. Договору передбачено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа наступного місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Пунктом 3.11. Договору передбачено, що у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до Державного бюджету та балансоутримувачу.

Орендодавець зобов'язується передати в оренду майно згідно з цим Договором за актом приймання-передавання майна, який підписується одночасно з цим Договором (пункт 7.1. Договору)

Пунктом 10.1. Договору визначено його строк, згідно якого цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 14.05.2013 року до 13.04.2016 року включно.

Пунктом 10.4. Договору передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені даним договором. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід'ємною частиною договору.

Згідно з п. 10.9. Договору у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу.

У разі, якщо орендар затримав повернення майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження.

Відповідно до п. 10.10. Договору майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов'язок щодо складання акту приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря.

З матеріалів справи вбачається, що 14.05.2013 року ,одночасно із укладенням договору між позивачем та відповідачем був підписаний акт приймання-передачі частини нежитлових приміщень збірно-щитового будиночка (інв. № 47498) загальною площею 264,80 кв.м., розміщеного за адресою: Київська область, м. Бориспіль, ДП МА "Бориспіль", вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 30.06.2012 року і становить за незалежною оцінкою 3 830 400,00 грн. без ПДВ у задовільному для використанні стані.

До закінчення дії договору оренди, 22.02.2016 року, Державне авіаційне підприємство "Україна" за згодою орендодавця повернуло балансоутримувачу - підприємству "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" за актом приймання-передавання приміщення № 16, 18, 20, 25, 29, 30, 33 в збірно-щитовому будинку (інв. 47498), загальною площею 88,20 кв.м. .

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відносини сторін за укладеним між ними договором є правовідносинами найму (оренди), а отже регулюються як нормами Цивільного Кодексу України, так і Законом України "Про оренду державного та комунального майна", який є спеціальним законом з питань оренди державного майна та, відповідно до частин першої та другої ст. 1, регулює організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

Згідно ст. 5 зазначеного Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцями державного майна - майна цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, що є державною власністю, є Фонд державного майна України та його регіональні відділення.

Згідно до ч. 1 ст. 795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до пункту 10.4 Договору орендар не пізніше ніж за місяць до спливу строку Договору повідомляє орендодавця про намір продовжити договір на новий строк. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені Договором. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід'ємною частиною Договору.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін і не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

Згідно приписів частини 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Листом від 14.03.2016р. за № 01-25/402 орендар у відповідності до пункту 10.4 Договору виявив намір продовжити дію Договору на 2 року 11 місяців.

Колегіє встановлено, що наміри сторін Договору щодо продовження терміну його дії мають бути оформлені письмово, шляхом укладання відповідної Додаткової угоди при обов'язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти об'єктом оренди.

Зокрема, таким органом по відношенню до державного майна, що перебуває на балансі Третьої особи і знаходиться у строковому платному користуванні Відповідача на умовах Договору, є Міністерство інфраструктури України.

Листом від 23.03.2016р. №08-09-1035 орендар звернувся до Третьої особи і Міністерства інфраструктури України з пропозицією надати свої висновки щодо можливості продовження терміну дії договору оренди державного майна від 14.05.2013 року № 1432. , дотримуючись встановленого порядку. Листом від 28.04.2016 року № 01-22/1-24 банасоутримувач повідомив Міністерство інфраструктури України про свою згоду на продовження терміну дії Договору.

Листом Міністерства інфраструктури України від 20.05.2016 року №5294/16/10-16, направленим на адреси Позивача і Третьої особи, було надано згоду на продовження терміну дії Договору на 1 (один) рік.

Матеріали справи не містять доказів укладення сторонами додаткових угод про зміну умов Договору, або про припинення Договору у зв'язку із закінченням терміну його дії.

Згідно до частини 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Відповідно до пункту 10.10 Договору оренди, майно вважається поверненим балансоотримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов'язок щодо складення акта про повернення майна покладається на Орендаря.

На момент закінчення строку дії договору оренди орендар не поверну орендоване майно балансоутримувачу або орендодавцю з підписанням відповідного акту приймання-передавання в порядку ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та пункту 10.10 Договору.

Відповідні обставини, в порядку частини 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", свідчать про пролонгацію Договору на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені Договором, тобто з 14.04.2016 року по 14.03.2019 року.

Укладення між сторонами договору оренди було спрямоване на отримання відповідачем права на користування частиною нежитлових приміщень збірно-щитового будиночка (інв.. № 47498) загальною площею 264,80 кв.м. розміщене за адресою: Київська область. м. Бориспіль, ДП "МА "Бориспіль", що в свою чергу породжує обов'язок відповідача сплачувати плату за користування орендованим державним майном.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності, строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Згідно пункт 3.6. Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% та 30% щомісяця не пізніше 15 числа наступного місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. Крім того, пунктом 3.11 Договору передбачено сплату орендної плати до дня повернення майна за Актом приймання-передавання, обов'язок складення якого, згідно пункту 10.10 Договору, покладено на орендаря.

За твердженням позивача, відповідач сплачував орендні платежі неналежним чином та не в повному обсязі за період користування майном , так за з 16.10.2015 року по 16.05.2016 року відповідачем було сплачено загалом 311 312,82 грн., останній платіж було здійснено 25.04.2016 року на суму 48 094,00 грн., в результаті чого, за твердженням позивача, за відповідачем станом на 16.05.2016 року утворилась прострочена заборгованість перед державним бюджетом в сумі 262 210,48 грн. (70% орендної плати).

Перевіривши на відповідність умовам Договору та вимогам закону розрахунок заборгованості, наданий позивачем, шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції, суд першої інстанції вірно встановив, що основна заборгованість відповідача перед позивачем за Договором станом на 16.05.2016 року складає 262 210,48 грн. Ці обставини відповідачем не спростовані.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 2 ст. 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідач в судовому засіданні визнав заборгованість за договором оренди, доказів сплати орендної плати за вказаний період не надав.

Тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі в сумі 262 210,48 грн. підлягає задоволенню.

Щодо доводів апелянта про те, що у зв'язку із відсутністю бюджетною фінансування на оплату заборгованості, що виникла з чинного договору оренди, орендар не зміг вчасно та належним чином сплатити заборгованість по Договору - не є підставою для звільнення відповідача від виконання обов'язків за договором.

Відповідно до правових позицій, викладених в п. 1.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013р. у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність для цього необхідних коштів (ст. 607 Цивільного кодексу України) або на відсутність вини (ст.ст. 614, 617 Цивільного кодексу України чи ст. 218 Господарського кодексу України).

В свою чергу, такою обставиною, що звільняє боржника від виконання грошового зобов'язання відсутність належного бюджетного фінансування боржника.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі, відхиляються колегією суддів апеляційного господарського суду України як безпідставні.

У зв'язку з наявністю простроченої заборгованості, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню, передбачену пунктом 3.7. Договору, в загальній сумі 32 239,27 грн.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов'язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 Господарського кодексу України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Як вбачається з пункту 3.7. Договору, сторони передбачили, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6. Договору співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Апеляційним судом перевірено та встановлено, що позивач безпідставно включив до періоду прострочення грошового зобов'язання зі сплати орендної плати дні, коли відповідачем було погашено залишок основної суми боргу.

Враховуючи положення вищезазначених норм, а також період нарахування пені, який вказаний позивачем у поданому ним розрахунку пені, перевіривши надані розрахунки, врахувавши періоди існування заборгованості і дати їх часткової оплати, арифметично вірним є розмір пені, нарахований за період з 16.10.2015 року по 16.05.2016 року у розмірі 31 963,03 грн.

Відтак, правомірним і обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову і стягнення з відповідача 31 963,03 грн. і безпідставність вимоги стягнення 276,24 грн.

Також, позивач просив стягнути з відповідача передбачений пунктом 3.8. Договору штраф в розмірі 52 442,10 грн.

У розумінні частин 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно до ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до приписів частини 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до частини 2 ст. 231 Господарського кодексу України можливе одночасне стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань. Чинне законодавство не обмежує право учасників господарських відносин встановлювати одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України. Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд України (постанова Верховного Суду України від 27.04.2012р. у справі №3-24гс12).

Згідно положень пункту 3.8. Договору у випадку прострочення виконання зобов'язання більше ніж 90 днів орендар зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 20 % від суми невиконаного зобов'язання.

Орендар допустив прострочку у сплаті орендного платежу понад 90 днів, як встановив cуд апеляційної інстанції і підтвердив апелянт, вказуючи на відсутність бюджетного фінансування, з 16.10.2015 по 16.05.2016р., а тому у позивача ,як орендодавця, виникло право на нарахування та стягнення з відповідача передбаченого пунктом 3.8. Договору штрафу в розмірі 20% від суми заборгованості перед Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Стаття 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначає орендну плату та її індексацію істотною умовою договору оренди.

Розділом 3 Договору сторони передбачили розмір, строки та порядок оплати відповідачем (орендарем) орендної плати.

Враховуючи систематичне невиконання орендарем обов'язку по своєчасному та у повному розмірі здійснення оплати орендних платежів, вимога орендодавця про дострокове розірвання договору oренди слід визнати такою , що заснована на ч. 3 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" - спеціального закону, який регулює правовідносини оренди державного та комунального майна.

Відповідно до позиції Вищого господарського суду України, викладеної в пункті 6 листа Вищого арбітражного суду України від 12.04.2001 року №01-8/442 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з орендними правовідносинами", невиконання обов'язку щодо внесення у встановлений законом строк орендної плати є підставою для розірвання договору оренди.

Таким чином, вимога позивача про розірвання Договору, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та Державним авіаційним підприємством "Україна", є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до частини 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Пунктами 10.9., 10.10. Договору сторони передбачили, що у разі припинення або розірвання цього Договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу. Майно вважається повернутим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов'язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря.

Таким чином, вимога про зобов'язання відповідача повернути балансоутримувачу - Державному підприємству "міжнародний аеропорт "Бориспіль" орендоване державне майно - частину нежитлових приміщень збірно-щитового будиночка (інв. № 47498) загальною площею 176,60 кв.м. розміщене за адресою: Київська область. м. Бориспіль, ДП "МА "Бориспіль", шляхом підписання акту приймання-передачі нерухомого майна з оренди є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

З огляду на викладене позовні вимоги Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області є обґрунтованими та такими, що вірно задоволені судом першої інстанції в частині стягнення з Державного авіаційного підприємства "Україна" на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області 262 210, 58 грн. заборгованості з орендної плати, 31 963,03 грн. пені, 52 442, 10 грн. штрафу; розірвання договору оренди №1432 від 14.05.2013 укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та Державним авіаційним підприємством "Україна"; зобов'язання Державного авіаційного підприємства "Україна" повернути балансоутримувачу - Державному підприємству "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" орендоване державне майно - частину нежитлових приміщень збірно-щитового будиночка (інв.. 47498) площею 176, 6 кв.м., розміщену за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, вул. Київський шлях , 2 код: 25196197 Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Святошинська, 29, шляхом підписання акту приймання-передачі.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Київської області від 14.07.2016 року у справі № 911/1725/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Державного авіаційного підприємства "Україна", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Державного авіаційного підприємства "Україна" на рішення Господарського суду Київської області від 14.07.2016 року у справі № 911/1725/16 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного авіаційного підприємства "Україна" на рішення Господарського суду Київської області від 14.07.2016 року у справі № 911/1725/16 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 14.07.2016 року у справі № 911/1725/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/1725/16 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Л.Г. Сітайло

С.Я. Дикунська