ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.09.2016 Справа № 907/311/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія " Нафтогаз України", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Закарпатгаз", м. Ужгород

про стягнення суми 1 267 609,21 грн.

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя В.П.Кривка

суддя О.Ф. Ремецькі

суддя О.С. Йосипчук

представники:

Позивача - ОСОБА_1, довіреність №14-182 від 15.07.2014 року;

Відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 07/68д від 01.02.2016 року, ОСОБА_3, довіреність № 07/96д від 01.08.2016 року.

СУТЬ СПОРУ: Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія " Нафтогаз України" м. Київ заявлено позов до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Закарпатгаз", м. Ужгород про стягнення суми 1 267 609,21 грн.

У судовому засіданні 07.06.2016 року та 21.06.2016 року відповідно до ст. 77 ГПК України судом оголошувались перерви за клопотанням сторін з метою забезпечення реалізації їх процесуальних прав, на представлення додаткових доказів в обґрунтування заявлених вимог та заперечень.

Ухвалою господарського суду від 19.07.2016 року судом призначено колегіальний розгляд даної справи.

Ухвалою господарського суду від 19.07.2016 року колегією суддів у складі: головуючого судді Кривка В.П. суддів Ремецькі О.Ф. та Андрейчук Л.В. справу прийнято до свого провадження. Надалі у зв'язку з перебуванням судді Андрейчук Л.В. у відпустці, ухвалою від 08.09.2016 року судом дану справу було прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Кривка В.П. суддів Ремецькі О.Ф. та Йосипчук О.С.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що на підставі укладеного між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія " Нафтогаз України", м. Київ та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Закарпатгаз", м. Ужгород Договору №13-234-В від 04 січня 2013 про купівлю продаж природного газу, позивач передав у власність відповідачу протягом січня 2013 року - червня 2015 року природний газ у обсязі 670,938 тис. м3 на загальну суму 3 672 620,09 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи узгодженими актами приймання передачі природнього газу. ОСОБА_1 відповідач свої зобов'язання за Договором щодо оплати поставленого природного газу виконав із порушенням встановленого Договором строку виконання. У зв'язку з цим, покликаючись на умови договору (п. 7.1, 7.2.) та положення ст. 625 ЦК України позивачем проведено нарахування пені, 3% річних та інфляційні нарахування за прострочення платежів, і просить стягнути з відповідача суму 1 267 609,21 грн., в т.ч. 599 184,15 грн. пені, 61 765,68 грн. 3% річних, 606 659,38 грн. інфляційних нарахувань.

У ході судового розгляду уповноважений представник позивача позовні вимоги підтримав та наполягав на вирішенні спору по суті наявних матеріалів та поданих додаткових пояснень (Т.-1, а.с. 136-150, а.с. 227). Зокрема стверджує, що згідно узгоджених сторонами умов договору відповідач зобов'язався проводити оплату за отриманий газ до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, тому відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України прострочення грошового зобов'язання відповідача за договором не пов'язане з моментом реального підписання сторонами відповідного акту прийому передачі природнього газу та його повернення продавцем покупцю. Між тим, в установленому порядку жодних пояснень, чи належних підтверджуючих доказів у спростування доводів відповідача про невиконання позивачем взятих на себе зобов'язань, визначених п. 3.4. умов договору щодо повернення (надіслання вручення) відповідачу оригіналів актів, підписаних уповноваженим представником позивача та скріпленого печаткою за спірний період, які є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами або надання в письмовій формі мотивованої відмови від підписання актів, - не надав, в т.ч. на вимогу суду.

Уповноважені представники відповідача проти позову заперечили, покликаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву, додаткових запереченнях, додаткових обґрунтуваннях та письмових поясненнях по суті позову з доданням підтверджуючих документів (Т.-1, а.с.111-132, а.с. 151-223, Т.-2, а.с.12-48, а.с. 49-104, а.с. 117-132). Зокрема зазначили, що прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора, оскільки позивачем не виконано свого обов'язку за договором в частині повернення підписаних актів приймання - передачі природного газу, визначені договором умови для проведення остаточних розрахунків не настали, тобто відповідач не міг виконати свого зустрічного зобов'язання - здійснення остаточного розрахунку саме до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, з огляду на відсутність узгодженого позивачем акту приймання - передачі природнього газу за відповідний період.

З огляду на відсутність додаткових обґрунтувань та доказів сторони наполягали на вирішенні спору по суті за наявними у справі документами, тому у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами (п. 2.3. Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 року №18).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

04.01.2013 між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Закарпатгаз" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №13-234-В купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупця у 2013 році природний газ виключно для забезпечення власних потреб об'єктів, які знаходяться на балансі покупця, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору (Т.-1 а.с. 30-34). З 10.07.2013 по 10.07.2015 сторони уклали шістнадцять додаткових угод до договору №13-234-В, якими змінювали ціну газу, строки дії договору, порядок розрахунків (Т.-1 а.с. 35-52).

Згідно умов даного договору продавець зобов'язався передати у власність покупцю природний газ, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати газ на умовах цього договору (п.1.1.). Приймання- передача газу, переданого Продавцем ОСОБА_4 у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання - передачі газу (п. 3.3.), при цьому сторони чітко обумовили, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов'язується надати Продавцеві підписані та скріплені печаткою ОСОБА_4 два примірники акта приймання - передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути ОСОБА_4 один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами (п. 3.4.).

Відповідно до п. 6.1 договору (зі змінами, внесеними Додатковою угодою №3) оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.

Умовами договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим договором Сторони несуть відповідальність згідно з цим договором і чинним законодавством України. У разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.п. 7.1, 7.2.).

На виконання умов договору Позивач передав у власність Відповідачу протягом січня 2013 року - вересня 2015 року природний газ у обсязі 670,938 тис. м3 на загальну суму 3 672 620,09 грн., що підтверджується узгодженими позивачем та доданими до матеріалів справи актами приймання - передачі природного газу за вказаний період (Т.-1, а.с. 53-85), при цьому, як зазначає позивач ОСОБА_4 проведено повну оплату за відпущений природній газ за спірний період станом на момент звернення до суду з даним позовом (Т.-1, а.с. 86-88). Факт повної оплати, відповідачем підтверджено і у ході судового розгляду у встановленому порядку не заперечувався та не спростовувався.

Між тим, позивач стверджує, що свої зобов'язання з оплати відповідач виконав з порушенням умов договору, а саме оплату останній проводив не в повному обсязі, не систематично та з порушенням визначеного договором строку, тобто до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, внаслідок чого відповідачем допускалось порушення виконання грошових зобов'язань. У зв'язку з цим, покликаючись на умови договору (п. 7.1, 7.2.) та положення ст. 625 ЦК України позивачем проведено нарахування пені, 3% річних та інфляційні нарахування за прострочення платежів, і просить суд стягнути з відповідача суму 1 267 609,21 грн., в т.ч. 599 184,15 грн. пені, 61 765,68 грн. 3% річних, 606 659,38 грн. інфляційних нарахувань (розгорнутий розрахунок в матеріалах справи, при цьому розрахунки заявлених вимог позивачем проведено починаючи з 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу, Т.-1, а.с. 9-29).

Заперечуючи проти доводів заявника відповідач вказав, що заявлені вимоги є безпідставними, внаслідок невиконання позивачем своїх зустрічних зобов'язань для настання визначених договором умов для проведення остаточних розрахунків покупцем саме до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, у зв'язку з цим прострочення боржника не настало, оскільки зобов'язання не могло бути виконано в обумовлений строк, внаслідок прострочення кредитора. Зокрема стверджує, що у даному випадку визначений договором (п.п. 3.3., 3.4., 6.1.) порядок підтвердження обсягу поставленого газу виключно за наявності у сторін узгоджених ними (підписаних та скріплених печаткою) актів приймання-передачі газу та проведення на їх підставі ОСОБА_4 остаточних розрахунків за відпущений газ, обумовлений не тільки волевиявленням сторін договору, а й специфікою регулювання господарських відносин на ринку природного газу та Порядком доступу та приєднання до Єдиної газотранспортної системи України, затвердженого Постановою НКРЕ №420 від 19.04.2012 року. (п.п. 8.5., 8.5.1. та 8.5.3.). На виконання взятих на себе зобов'язань за спірний період відповідачем щомісячно надавались Продавцеві підписані та скріплені печаткою ОСОБА_4 два примірники акту приймання - передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість, про що відповідач надав підтверджуючі документи (Т.-1, а.с. 151-223), однак позивач за цей час свої зустрічні зобов'язання за договором визначені п. 3.4. щодо повернення ОСОБА_4 одного примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, чи надання в письмовій формі мотивованої відмови від підписання акту - не виконував, тобто не підтверджував та не спростовував визначений покупцем обсяг та вартість спожитого газу за визначений період, тому у ПАТ "Закарпатгаз" були відсутні визначені договором підстави для проведення остаточних розрахунків до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Уповноважені представники позивача в установленому порядку жодних пояснень, чи належних підтверджуючих доказів у спростування доводів відповідача про невиконання позивачем взятих на себе зобов'язань, визначених п. 3.4. умов договору щодо повернення (надіслання вручення) відповідачу оригіналів актів, підписаних уповноваженим представником позивача та скріпленого печаткою за спірний період, які є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами або надання в письмовій формі мотивованої відмови від підписання актів, - не надали, в т.ч. на вимогу суду, і такі докази в справі відсутні.

Оцінюючи заявлені вимоги, подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно приписів статей 6, 627, 628, 638 Цивільного кодексу України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У висновках Верховного суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.111-16 ГПК України, за II півріччя 2014 року зазначено, що до правовідносин купівлі-продажу не можуть бути застосовані загальні положення ст. 530 ЦК України, оскільки термін виконання зобов'язання, що випливає з таких правовідносин, чітко визначений спеціальною нормою права, а саме: ст. 692 ЦК України, відповідно до якої покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього (постанова Верховного Суду України від 30.09.2014 у справі №3-121 гс14).

Матеріалами справи підтверджується, що між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Закарпатгаз" 04.01.2013 укладено договір купівлі-продажу природного газу №13-234-В.

За умовами договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

З огляду на специфіку регулювання господарських відносин на ринку природного газу, відповідно до Закону України "Про засади функціонування ринку природнього газу", постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері енергетики (НКРЕ) від 19.04.2012 №420 затверджено Порядок доступу та приєднання до Єдиної газотранспортної системи України. Відповідно до п.п. 8.5, 8.5.1 та 8.5.3 Порядку, визначено, що до 5-го числа місяця, наступного за звітним, ГП (газорозподільне підприємство), ГТП (газотранспортне підприємство) та ГДП (газодобувне підприємство) разом з постачальниками газу та споживачами оформляють, підписують та скріплюють печатками акти приймання-передачі газу. У разі якщо споживач має договірні відносини з постачальником, який не погоджується оформити з таким споживачем акти приймання-передачі газу, обсяг перевитрат газу вважається обсягом постачання газу гарантованим постачальником, на території здійснення ліцензованої діяльності якого знаходиться споживач постачальника. До 12-го числа місяця, наступного за звітним, ГП, ГТП та ГДП: разом з постачальниками газу на підставі актів приймання-передачі газу складають і підписують реєстри реалізації газу споживачам за звітний місяць окремо по кожному постачальнику. До 15-го числа місяця, наступного за звітним, Оператор на підставі аналізу звітів про надходження та реалізацію газу, актів приймання-передачі газу, реєстрів реалізації газу, інших матеріалів, наданих постачальниками, ГП, ГТП та ГДП, складає інформацію про надходження та реалізацію газу споживачам у розрізі кожного постачальника.

Таким чином, сама процедура з надходження та реалізації газу вимагає належного оформлення актів приймання-передачі природного газу для встановлення точного обсягу поставленого газу від певного постачальника у звітному місяці, що у свою чергу впливає на визначення розміру зобов'язань по його оплаті.

Зважаючи на це та у відповідності до вказаного порядку, сторони в укладеному договорі обумовили, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. При цьому відповідно до п. 3.4 договору сторони визначили, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов'язується надати Продавцеві підписані та скріплені печаткою ОСОБА_4 два примірники акта приймання - передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газ, зобов'язується повернути ОСОБА_4 один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до пункту 6.1 договору (зі змінами, внесеними Додатковою угодою №3) оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.

Аналізуючи зміст Договору колегія суддів, бере до уваги однакове для всього змісту договору значення слів і понять та загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів, а також здійснює порівняння вищевказаних пунктів договору зі змістом інших його частин, усім його змістом та намірами сторін. Вищенаведені пункти Договору є взаємопов'язаними, оскільки своєчасне підписання уповноваженим представником позивача, скріплення печаткою акту приймання-передачі та його своєчасне повернення відповідачу дає змогу останньому здійснити своєчасний та остаточний розрахунок за поставлений газ.

Сторони самостійно і вільно встановили не лише умови проведення розрахунку, а й порядок та умови передачі газу, тобто засвідчення факту, який є підставою для розрахунку - підписання акту приймання-передачі, який фіксує факт здійснення певної господарської операції і підтверджує факт виконання сторонами своїх цивільно-правових i господарсько-правових зобов'язань (ч. 8 ст. 193 Господарського кодексу України i статті 527 та 545 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статей 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинний документ у даному випадку - акт приймання-передачі природного газу має підтверджувати факт здійснення господарської операції отримання природного газу за місяць.

Враховуючи це, суд дійшов висновку, що сторони у договорі визначили ОСОБА_3 приймання-передачі газу суттєвим елементом встановлення між ними правовідносин, а тому договір як джерело матеріального права при вирішенні спору підлягає застосуванню у повному обсязі, згідно зі статтями 6, 11 ЦК України. Таку позицію зазначено і в постанові Верховного суду України від 08.04.2014 року у справі №3-7гс14.

Таким чином, аналіз змісту наведених пунктів дає підстави дійти висновку, що сторони узгодили такий порядок проведення розрахунків, відповідно до якого відповідач не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, має надати позивачу належно оформлений акт приймання-передачі, а позивач не пізніше 8-го числа повинен повернути відповідачу один примірник оригіналу акта приймання передачі. Лише за умови повернення акту, відповідач (до 20-го числа) мав здійснити остаточний розрахунок за фактично переданий газ.

У ході судового розгляду позивачем в установленому порядку належних підтверджуючих доказів у спростування доводів відповідача про невиконання позивачем взятих на себе зобов'язань, визначених п. 3.4. умов договору щодо повернення (надіслання вручення) відповідачу оригіналів актів, підписаних уповноваженим представником позивача та скріпленого печаткою за спірний період, які є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами або надання в письмовій формі мотивованої відмови від підписання актів, - не надано, в т.ч. на вимогу суду, і такі докази в справі відсутні.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 коментованого Закону).

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції, зокрема, у вигляді пені, за порушення грошових зобов'язань встановлюється у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 538 ЦК України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Пункт 6.1 договору, яким визначено строк здійснення оплати за поставлений газ також містить вказівку на те, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ проводиться на підставі підписаних сторонами актів приймання - передачі. Обов'язок продавця повернути покупцеві один примірник оригіналу підписаного та скріпленого печаткою акту, який є підставою для остаточних розрахунків між сторонами, закріплений в п. 3.4. договору.

В розумінні ст. 538 ЦК України обов'язок покупця здійснити остаточний розрахунок за поставлений газ є зустрічним по відношенню до обов'язку продавця повернути підписані акти приймання - передачі, а тому відповідно до ч. 3 цієї ж статті у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку, друга сторона має право зупинити виконання свого зобов'язання, відмовитися від його виконання часткового або в повному обсязі.

При цьому, суд зазначає, що факт невиконання позивачем свого обов'язку з повернення підписаних уповноваженою особою та скріплених печаткою актів приймання - передачі, унеможливлював здійснення відповідачем повної оплати за поставлений газ, оскільки саме в актах приймання - передачі сторони зазначають точний обсяг поставленого газу та суму, що підлягає до сплати, а тому підписані обома сторонами акти, у відповідності до пунктів 3.4 та 6.1 Договору, є підставою для остаточних розрахунків.

Вищезазначені висновки узгоджуються з вищезазначеними правовими позиціями Верховного суду України щодо застосування правових норм (які є обов'язковими до застосувалася) та з правовою позицією Вищого господарського суду України, яку викладено у постановах від 11.08.2016 у справі №906/12/16, від 08.08.2016 у справі №911/33/16, від 25.02.2015 у справі №924/940/14, тощо.

Згідно з ст. 43 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно з ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Згідно з ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справив в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи усе вищенаведене, дослідивши обставини, що мають значення для вирішення спору по суті в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи позивача та інші його твердження не заслуговують на увагу суду, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами, спростовуються матеріалами справи та вищенаведеним нормативним обґрунтуванням та вищезазначеними позиціями Верховного суду України щодо застосування правових норм.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 43, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 20.09.2016

Головуючий суддя В.П.Кривка

суддя О.Ф. Ремецькі

суддя О.С. Йосипчук