ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову в прийнятті позовної заяви

"22" вересня 2016 р. № 918/1000/16

Господарський суд Рівненської області у складі судді Горплюка А.М. розглянувши матеріали

за позовом ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2 державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції

про скасування постанови про арешт майна боржника

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Рівненської області з заявою до ОСОБА_2 державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції про скасування постанови про арешт майна боржника.

Як вбачається з тексту заяви, заявник просить скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні б/н виданий 21.06.2007, винесену державним виконавцем ВДВС Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_3, скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні б/н виданий 19.12.2003, винесену державним виконавцем ВДВС Рівненського міського управління юстиції Баглик, виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 06.08.2007 року за №2827678 про арешт майна, виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 26.08.2008 року за №7797044 про арешт майна.

Відповідно до ст. 121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Пунктом 9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" (надалі - Постанова) визначено, що за змістом статті 121-2 ГПК скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо).

Оскільки прийняття органами Державної виконавчої служби, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає в розумінні статті 1212 ГПК під ознаки дій цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню до названих судів.

Пунктом 9.3. Постанови встановлено, що виконання рішення, ухвали, постанови господарського суду є невід'ємною частиною судового процесу, тому господарські суди не повинні порушувати нове провадження за скаргою на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби.

Пунктом 9.9. Постанови визначено, що скарга має відповідати загальним вимогам щодо змісту та форми позовної заяви, передбаченим статтею 54 ГПК, з доданням до неї документів, зазначених у пунктах 2, 4 частини першої цієї статті і за необхідності - зазначених у частинах другій і третій статті 57 названого Кодексу, а також містити відомості, перелічені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону України "Про виконавче провадження".

У вирішенні питань, які виникають у розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби, до заяв учасників виконавчого провадження (заявників) мають застосовуватися положення ГПК, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема, статей 2, 18, 21, 22, 26, 29, 31, 41, 42, 62, пунктів 1 - 3, 5, 6, 9 частини першої статті 63, статті 64, розділів XI, XII, XII1 ГПК тощо.

З огляду на вищевикладене, суд звертає увагу заявника на те, що скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби розглядаються в межах господарської справи та повинна відповідати вимогам щодо змісту та форми, визначених нормами чинного законодавства.

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Рівненської області від 05.04.2007р. у справі №8/28 прийнято до розгляду та порушено провадження у справі про банкрутство Приватного підприємця ОСОБА_1. Вказаною ухвалою накладено арешт на майно та грошові кошти, що належать Приватному підприємцю ОСОБА_1.

В подальшому, постановою Господарського суду Рівненської області від 19.04.2007р. визнано банкрутом Приватного підприємця ОСОБА_1, відкрито ліквідаціну процедуру терміном на 6 місяців. Окрім того, скасовано заходи забезпечення вимог кредиторів, вжитих ухвалою суду від 05.04.2007р.

Разом з тим, при зверненні із заявою про скасування постанов про арешт майна та заборони на його відчуження, а також виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запису про арешт майна, заявником не надано доказів, що вказані вище постанови винесені Державним виконавцем в межах справи про банкрутство №8/28. Крім того, подана заява не відповідає вимогам чинного законодавства щодо її змісту та форми.

Згідно ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі, зокрема: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів; 5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; 6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; 7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; 8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір-господарським, слід виходити з визначень, наведених у ст. 3 ГК України.

Зокрема, сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини. Господарсько-виробничими відносинами є майнові та інші відносини, що виникають між суб'єктами господарювання при безпосередньому здійсненні господарської діяльності. Під організаційно-господарськими відносинами у цьому Кодексі розуміються відносини, що складаються між суб'єктами господарювання та суб'єктами організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською діяльністю. Внутрішньогосподарськими є відносини, що складаються між структурними підрозділами суб'єкта господарювання, та відносини суб'єкта господарювання з його структурними підрозділами.

Відповідно до ст. 1 ГПК України громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, зокрема, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як вбачається з позовних матеріалів, поданих до Господарського суду Рівненської області ОСОБА_1, відносини, що склалися між ним та відповідачем, не є господарськими, тому спір, що виник між сторонами, виходячи зі змісту позовної заяви, не може бути розглянутий господарським судом.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

До компетенції господарських судів не відноситься, зокрема, розгляд справ у спорах: а) про оскарження рішень (нормативно-правових актів чи актів індивідуальної дії), ухвалених суб'єктом владних повноважень, яким останній зобов'язує суб'єкта господарювання вчинити певні дії, утриматись від вчинення певних дій або нести відповідальність; б) про оскарження суб'єктом господарювання дій (бездіяльності) органу державної влади, органу місцевого самоврядування, іншого суб'єкта владних повноважень, їхньої посадової чи службової особи, що випливають з наданих їм владних управлінських функцій, якщо ці дії (бездіяльність) не пов'язані з відносинами, врегульованими господарським договором. Відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів та розгляду звітів про їх виконання, а також контролю за виконанням Державного бюджету України та місцевих бюджетів (ст. 1 БК України), не є господарськими; до відповідних відносин не застосовується також і ЦК України (ч. 2 ст. 1 цього Кодексу).

Вказане також стверджується узагальненнями, викладеними у п.п. 3.1., 17, 18 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" від 24.10.2011 року № 10.

Отже, заяви у спорах, пов'язаних з названими відносинами, не підлягають розгляду в господарських судах України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 62, ст. 86 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у прийнятті позовної заяви б/н від 19.09.2016р.

Суддя Горплюк А.М.