РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2016Справа №910/12345/16

За позовом: Приватного акціонерного товариства "Фармацевтична фірма "Дарниця"

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод"

про: зобов'язання надати копії наказів і розпоряджень

Суддя Комарова О.С.

Представники сторін:

від позивача не з'явились

від відповідача ОСОБА_1 (представник за довіреністю)

В судовому засіданні 20 вересня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Фармацевтична фірма "Дарниця", 06 липня 2016 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою б/н б/д до відповідача, Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод", про зобов'язання надати копії наказів і розпоряджень.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем прав позивача, як акціонера Публічного акціонерного товариства «Науково-виробничий центр «Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод», на отримання інформації про господарську діяльність товариства, що є порушенням норм чинного законодавства та положень статуту товариства відповідача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що відповідач на запит позивача надав всі звітні та інші документи, які запитував позивач, окрім тих, що містять комерційну таємницю та персональні дані, надання яких суперечить приписам Положення про обробку і захист персональних даних, затвердженого Публічним акціонерним товариством «Науково-виробничий центр «Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод» 07.08.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2016 року порушено провадження у справі № 910/12345/16 та призначено розгляд справи на 26.07.2016 року.

В судовому засіданні 26.07.2016 року оголошено перерву до 16.08.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.08.2016 року судом, за клопотанням представників сторін, у відповідності до положень ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів, в судовому засіданні оголошено перерву до 13.09.2016 року.

В судовому засіданні 13.09.2016 року оголошено перерву до 20.09.2016 року.

В судовому засіданні 20.09.2016 року представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог та дав пояснення по суті спору, а також подав додаткові письмові пояснення та клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи.

Розглянувши в судовому засіданні 20.09.2016 року подане працівниками Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод", а саме: юрисконсультом Деделою Дмитром Юхимовичем, начальником дільниці Гуньковою Оленою Олександрівною, начальником відділу експертизи Кобилінською Валентиною Іванівною, головним економістом Здаревською Юлією Михайлівною клопотання про залучення їх до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, суд суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі (п. 1.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що подане працівниками Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод", а саме: юрисконсультом Деделою Дмитром Юхимовичем, начальником дільниці Гуньковою Оленою Олександрівною, начальником відділу експертизи Кобилінською Валентиною Іванівною, головним економістом Здаревською Юлією Михайлівною клопотання про залучення їх до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача є необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки у поданому клопотанні не доведено, що рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки останніх щодо однієї з сторін.

Представник позивача у судове засідання 20.09.2016 року не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про оголошення перерви від 13.09.2016 року, яка міститься в матеріалах справи.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. (02.04.2009р.)" передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, у відповідності до виписки про стан рахунку в цінних паперах станом на 04.07.2016 року є власником простих, бездокументарних, іменних акцій Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод", з часткою у статутному капіталі 29,9488%, код UA , в кількості 3100 штук, загальною номінальною вартістю 5 700 900,00 грн.

Позивач зазначає, що 08.04.2016 року направив відповідачу запит вих. № 0416/08-01 від 08.04.2016 року про надання копій наступних документів:

- протоколів засідань Наглядової ради відповідача з 07.04.2015 року по дату надання відповіді на цей запит;

- наказів і розпоряджень Генерального директора, всі без виключення, з 01.01.2015 року по дату надання відповіді на цей запит;

- річну фінансову звітність за 2015 рік.

Відповідач у відповідь на запит позивача щодо надання копій документів № 0416/08-01 від 08.04.2016 року, листом № 21/2-1027 від 04.05.2016 року надав позивачу документи по пунктам 1, 3 в повному обсязі, а пункту 2, посилаючись захист комерційної таємниці та конфіденційної інформації, було надано лише два накази Генерального директора ПАТ НВЦ «Борщагівський ХФЗ» № 28 від 20.03.2015 року та № 34 від 23.03.2016 року. Вказаний лист був отриманий позивачем 10.05.2016 року за вх. № 0516/10-03.

10.06.2016 року позивач направив відповідачу повторний запит щодо надання документів № 0616/10-02 від 10.06.2016 року, в якому просив надіслати поштою до 21.06.2016 року (включно) копії наказів і розпоряджень Генерального директора, всі без виключення, з 01.01.2015 року по дату надання відповіді на цей запит, завірених підписом уповноваженої особи та печаткою товариства, який був отриманий уповноваженою особою відповідача 10.06.2016 року, що підтверджується поштовою накладною, копія якої міститься в матеріалах справи.

Втім, відповідач станом на 24.06.2016 року вимогу позивача про надання документів залишив без відповіді та задоволення, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що відповідач на запит позивача надав всі звітні та інші документи, які запитував позивач, окрім тих, що містять комерційну таємницю та персональні дані, надання яких суперечить приписам Положення про обробку і захист персональних даних, затвердженого Публічним акціонерним товариством «Науково-виробничий центр «Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод» 07.08.2015 року.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Звертаючись до суду, позивач самостійно обирає спосіб захисту, передбачений ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Норми ст. 16 Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями ст. 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності права; визнання недійсними господарських угод; відновлення становища; припинення дій; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних і оперативно-господарських санкцій; установлення, зміни та припинення господарських правовідносин.

Виходячи з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з вимогою до відповідача про зобов'язання надати копії наказів і розпоряджень Генерального директораПублічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод", всі без виключення, у період з 01.01.2015 року по 27.06.2016 року, завірених підписом уповноваженої особи та печаткою Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод".

Відповідно до ч. 1 ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Поряд з цим, ст. 1 Закону України "Про господарські товариства" передбачено, що господарськими товариствами визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об'єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку.

У відповідності з п. г) ч. 1 ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» учасники товариства мають право одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов'язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів.

За приписами ч. 1 ст. 88 Господарського кодексу України учасники господарського товариства мають право брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами; брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди); одержувати інформацію про товариство. На вимогу учасника товариство зобов'язане надати йому для ознайомлення річні баланси, звіти про фінансово-господарську діяльність товариства, протоколи ревізійної комісії, протоколи зборів органів управління товариства тощо.

Статтею 116 Цивільного кодексу України передбачено, що учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом та законом, зокрема, одержувати інформацію про діяльність товариства.

Порядок створення, діяльності, припинення, виділу акціонерних товариств, їх правовий статус, права та обов'язки акціонерів визначає Закону України «Про акціонерні товариства» (стаття 1 цього Закону).

За змістом 77 Закону України «Про акціонерні товариства», акціонерне товариство зобов'язане зберігати:

1) статут товариства, зміни до статуту, засновницький (установчий) договір;

2) положення про загальні збори, наглядову раду, виконавчий орган та ревізійну комісію, інші внутрішні положення товариства, що регулюють діяльність органів товариства, та зміни до них;

3) положення про кожну філію та кожне представництво товариства;

4) документи, що підтверджують права товариства на майно;

5) принципи (кодекс) корпоративного управління товариства;

6) протоколи загальних зборів;

7) матеріали, з якими акціонери мають (мали) можливість ознайомитися під час підготовки до загальних зборів;

8) протоколи засідань наглядової ради та колегіального виконавчого органу, накази і розпорядження голови колегіального та одноосібного виконавчого органу;

9) протоколи засідань ревізійної комісії, рішення ревізора товариства;

10) висновки ревізійної комісії (ревізора) та аудитора товариства;

11) річну фінансову звітність;

12) документи бухгалтерського обліку;

13) документи звітності, що подаються відповідним державним органам;

14) проспект емісії, свідоцтво про реєстрацію випуску акцій та інших цінних паперів товариства;

15) перелік афілійованих осіб товариства із зазначенням кількості, типу та/або класу належних їм акцій;

16) особливу інформацію про товариство згідно з вимогами законодавства;

17) інші документи, передбачені законодавством, статутом товариства, його внутрішніми положеннями, рішеннями загальних зборів, наглядової ради, виконавчого органу.

Положеннями ст. 78 Закону України «Про акціонерні товариства» визначено, що акціонерне товариство забезпечує кожному акціонеру доступ до документів, визначених пунктами 1-3, 5-11, 13, 14, 16 і 17 частини першої статті 77 цього Закону. Протягом 10 робочих днів з дня надходження письмової вимоги акціонера корпоративний секретар, а в разі його відсутності - виконавчий орган акціонерного товариства зобов'язаний надати цьому акціонеру завірені підписом уповноваженої особи товариства копії відповідних документів, визначених частиною першою цієї статті. За надання копій документів товариство може встановлювати плату, розмір якої не може перевищувати вартості витрат на виготовлення копій документів та витрат, пов'язаних з пересиланням документів поштою.

Відповідно до ст. 505 Цивільного кодексу України, комерційною таємницею є інформація, яка є секретною в тому розумінні, що вона в цілому чи в певній формі та сукупності її складових є невідомою та не є легкодоступною для осіб, які звичайно мають справу з видом інформації, до якого вона належить, у зв'язку з цим має комерційну цінність та була предметом адекватних існуючим обставинам заходів щодо збереження її секретності, вжитих особою, яка законно контролює цю інформацію. 2. Комерційною таємницею можуть бути відомості технічного, організаційного, комерційного, виробничого та іншого характеру, за винятком тих, які відповідно до закону не можуть бути віднесені до комерційної таємниці.

Ознаками комерційної таємниці є:

а) інформаційність комерційної таємниці (в тому розумінні, що комерційна таємниця - це інформація);

б) конфіденційність;

в) комерційна цінність;

г) захищеність інформації, яка становить комерційну таємницю.

Ці ознаки комерційної таємниці є істотними, необхідними та невіддільними. Конфіденційність комерційної таємниці полягає в тому, що інформація, яка становить комерційну таємницю, в цілому чи в певній формі та сукупності її складових має бути невідомою та не бути легкодоступною для осіб, які звичайно мають справу з видом інформації, до якого вона належить. Комерційну цінність інформації, яка становить комерційну таємницю, розуміють таким чином, що її використання надає володільцю інформації певні економічні переваги в силу того, що його конкуренти або інші особи такою інформацією не володіють.

Тлумачення поняття комерційної таємниці наведено у ст. 36 Господарського кодексу України де, зокрема, зазначається, що комерційною таємницею є відомості, пов'язані з виробництвом, технологічною інформацією, управлінням, фінансовою та іншою діяльністю суб'єкта господарювання, розголошення яких може завдати шкоди його інтересам.

У свою чергу, стаття 162 Господарського кодексу України визначає, що суб'єкт господарювання, який є власником технічної, організаційної або іншої комерційної інформації, має право на захист від незаконного використання цієї інформації третіми особами за умов, що ця інформація має комерційну цінність у зв'язку з тим, що вона невідома третім особам і до неї немає вільного доступу інших осіб на законних підставах, а власник інформації вживає належних заходів до охорони її конфіденційності. Строк правової охорони комерційної таємниці обмежується в часі.

Отже, суд дійшов висновку про те, що склад та обсяг відомостей, що становлять комерційну таємницю, порядок їх захисту визначаються самостійно її власником або керівником підприємства з дотриманням чинного законодавства.

Підприємство має право розпоряджатися такою інформацією на власний розсуд і здійснювати щодо неї будь-які законні дії, не порушуючи при цьому права третіх осіб.

Пунктом 36 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.10.2008 року «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» передбачено, що способом захисту права учасника господарського товариства на отримання інформації про діяльність товариства (пункт „г частини першої статті 10 Закону про господарські товариства, стаття 116 ЦК, частина перша статті 88 ГК) є спонукання в судовому порядку до виконання товариством дій - надання відповідної інформації.

Господарським судам необхідно також враховувати процедуру надання учасникам (акціонерам) інформації про діяльність товариства, встановлену господарським товариством. У разі, якщо товариством визначено порядок доступу до інформації про діяльність товариства відповідно до вимог статей 33, 35 Закону України "Про інформацію" та роз'яснень ДКЦПФР від 29 жовтня 2002 pоку № 5 "Про порядок застосування пункту "г" статті 10 Закону України "Про господарські товариства" акціонер (учасник) товариства може реалізувати своє право на отримання інформації в установленому порядку (п. 37 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.10.2008 року «Про практику розгляду судами корпоративних спорів»).

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до підпункту 6.3.3. пункту 6.3. статуту Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" акціонер має право, зокрема, одержувати інформацію про господарську діяльність товариства, зокрема ознайомлюватися у визначеному законом та цим статутом порядку із документами, переліченими в Законі України "Про акціонерні товариства". Витрати товариства на виготовлення копій документів у відповідь на запит акціонера, компенсуються акціонером на підставі відповідного рахунку товариства. Якщо інше не встановлено рішенням загальних зборів, акціонери не можуть ознайомлюватись або отримувати доступ до інших документів товариства.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач, як учасник відповідача, у відповідності до вимог п. г) статті 10 Закону України "Про господарські товариства" має право одержувати інформацію про діяльність товариства.

Як вже було встановлено судом, позивач, у відповідності до виписки про стан рахунку в цінних паперах станом на 04.07.2016 року є власником простих, бездокументарних, іменних акцій Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод", з часткою у статутному капіталі 29,9488%, код UA , в кількості 3100 штук, загальною номінальною вартістю 5 700 900,00 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що 08.04.2016 року позивач направив відповідачу запит вих. № 0416/08-01 від 08.04.2016 року про надання копій наступних документів:

- протоколів засідань Наглядової ради відповідача з 07.04.2015 року по дату надання відповіді на цей запит;

- наказів і розпоряджень Генерального директора, всі без виключення, з 01.01.2015 року по дату надання відповіді на цей запит;

- річну фінансову звітність за 2015 рік.

В свою чергу, відповідач у відповідь на запит позивача щодо надання копій документів № 0416/08-01 від 08.04.2016 року, листом № 21/2-1027 від 04.05.2016 року надав позивачу документи по пунктам 1, 3 в повному обсязі, а пункту 2, посилаючись захист комерційної таємниці та конфіденційної інформації було надано лише два накази Генерального директора ПАТ НВЦ «Борщагівський ХФЗ» № 28 від 20.03.2015 року та № 34 від 23.03.2016 року.

В подальшому, 10.06.2016 року позивач направив відповідачу повторний запит щодо надання документів № 0616/10-02 від 10.06.2016 року, в якому просив надіслати поштою до 21.06.2016 року (включно) копії наказів і розпоряджень Генерального директора, всі без виключення, з 01.01.2015 року по дату надання відповіді на цей запит, завірених підписом уповноваженої особи та печаткою товариства, який був отриманий уповноваженою особою відповідача 10.06.2016 року, що підтверджується поштовою накладною.

Втім, відповідач станом на 24.06.2016 року вимогу позивача про надання документів залишив без відповіді та задоволення.

Так, дослідивши зміст підпункту 6.3.3. пункту 6.3. статуту Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод", судом встановлено, що умовами останнього не визначено порядку ознайомлення учасників Товариства з інформацією про діяльність Товариства та документацією, визначеною умовами Статуту.

Також, суд враховує і те, що стаття 1 Закону України "Про інформацію" визначає інформацію як документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Отже, документи, про які позивач вказує у позові як на інформацію, яку він просить відповідача зобов'язати йому надати, не є інформацією у розумінні вимог Закону України "Про інформацію ", а є носіями інформації, а як зазначалося вище, ані Законом України "Про господарські товариства", ані Статутом відповідача не передбачено обов'язок відповідача, як товариства, надавати учаснику саме носій інформації.

Таким чином, оскільки ані Законом України "Про господарські товариства", ані Статутом відповідача не передбачено обов'язку відповідача надавати позивачу, як учаснику, документи, що стосуються його діяльності, які не є інформацією, а є безпосередньо носіями інформації, з якими позивач наділений правами ознайомлюватись, що визначено п. г) статті 10 Закону України "Про господарські товариства" та підпункті 6.3.3. пункту 6.3. статуту Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод", суд дійшов висновку, що позивач не надав доказів порушення відповідачем корпоративних прав позивача на інформацію.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався, а відповідачем було відмовлено позивачу у наданні для ознайомлення документів, визначених п. г) статті 10 Закону України "Про господарські товариства" та підпункті 6.3.3. пункту 6.3. статуту Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод", які містять інформацію про діяльність відповідача.

У відповідності із ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд не знаходить підстав для задоволення даного позову.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Копію рішення надіслати позивачу у справі 910/12345/16.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 22.09.2016 року.

Суддя О.С. Комарова