ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2016 р.Справа № 915/654/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:ОСОБА_1

суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3

при секретарі Кияшко Р.О.

Представники сторін у судове засідання не зявилися. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва

на рішення господарського суду Миколаївської області від 05.07.2016 р.

у справі №915/654/16

за позовом Служби автомобільних доріг у Миколаївській області,

до відповідача Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області,

про стягнення грошових коштів в сумі 2 892,33 грн., -

Відповідно до ст. 81-1 ГПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання представників сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Встановила:

07.06.2016 до господарського суду Миколаївської області надійшла позовна заява від Служби автомобільних доріг у Миколаївській області до Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області про стягнення грошових коштів в сумі 2 892,33 грн.

08.06.2016 ухвалою господарського суду Миколаївської області порушено провадження у справі.

05.07.2016 рішенням господарського суду Миколаївської області позовні вимоги задоволено частково.

Стягнено з Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області (юридична адреса: 54029, м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, 2-а, поштова адреса: 54017, м. Миколаїв, вул. Чкалова, 20, ідентифікаційний код 39503170, р/р 9351 в Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172) на користь Служби автомобільних доріг у Миколаївській області (54029, м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, 2-а, ідентифікаційний код 25878206, р/р 8398 в МРУ ПАТ ПриватБанк МФО 326610):

- 2 549,76 грн. (дві тисячі пятсот сорок девять грн. 76 коп.) заборгованості за період з 01.07.2012 року по 31.12.2014 року за договорами про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 22 від 12.04.2012 року, № 1 від 12.02.2013 року, № 1 від 26.03.2014 року;

- 41,61 грн. (сорок одна грн. 61 коп.) 3 % річних за період з 21.11.2015 року по 06.06.2016 року;

- 147,61 грн. (сто сорок сім грн. 61 коп.) інфляційних витрат за період з грудня 2015 року по квітень 2016 року включно;

- 1 304,97 грн. (одна тисяча триста чотири грн. 97 коп.) судового збору.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Задовольняючи позов в частині стягнення з Державної податкової інспекції у Заводському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області 2 549,76 грн господарський суд обґрунтував свою позицією наявністю заборгованості в сумі 2 549,76 грн станом на час розгляду справи.

Задовольняючи вимоги про стягнення з відповідача трьох процентів річних в сумі 94,48 грн. та індексу інфляції в сумі 248,09 грн. господарський суд виходив із того, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Миколаївської області від 05.07.2016 до Одеського апеляційного господарського суду від ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС Миколаївської області де просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити апеляційну скаргу.

В обґрунтування своїх вимог скаржник послався на те, що Службою автомобільних доріг не були у попередніх роках внесені пропозиції щодо укладання додаткових угод за поточними договорами то і питання щодо відшкодування витрат на утримання котельної не розглядалося як ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва так і установою вищого рівня. Заборгованостей за договорами 2011-2014 років не встановлено, тому відповідно до ст. 613 ЦКУ, ДПІ у Заводському районі м. Миколаєві не могла виконати свого обовязку.

Бухгалтер, який приймав всі рахунки як сплачені не вказував на відшкодування утримання дахової котельні та приймав зобовязання як такі що виконані, а тому скаржник вважає що , відповідно до ст. 613 ЦКУ кредитор вважається таким, що не прострочив якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи впливають із суті зобовязання або звичаї ділового обороту до вчинення яких боржник не міг виконати свого обовязку.

09.09.2016 до суду від Служби автомобільних доріг у Миколаївській області надійшло заперечення на апеляційну скаргу зі змісту якого вбачається, що позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим з підстав, викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши обґрунтованість прийнятого господарським судом рішення, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено обов'язок суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи, Служба автомобільних доріг у Миколаївській області) є балансоутримувачем нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, буд. 2-А.

Частину вказаного нежитлового приміщення орендувала Державна податкова інспекція у Заводському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області (далі відповідач, ДПІ) відповідно до Договору № РОФ-322 від 01.01.2005 року.

Враховуючи необхідність здійснювати відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг, між позивачем та відповідачем укладалися відповідні договори.

Протягом 2012 2014 років укладено три договори про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю: № 22 від 12.04.2012 року, № 1 від 12.02.2013 року та № 1 від 26.03.2014 року, відповідно до п. 1.1 яких Служба автомобільних доріг у Миколаївській області, як балансоутримувач, зобов'язалась забезпечити обслуговування та експлуатацію нежитлових приміщень, що знаходяться в адміністративному будинку за адресою: м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, 2-А (далі - будівля), загальною площею 3 449,1 кв.м., а також утримання прибудинкової території, а Державна податкова інспекція у Заводському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області, правонаступником якого є Державна податкова інспекція у Заводському районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області, як орендар, зобовязалась брати участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі та кількості працівників (користувачів) в цій будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим договором.

Орендар користується приміщенням, яке знаходиться частково на 5-му та 6-му поверхах загальною площею 646,1 кв.м. (далі орендоване приміщення).

Орендоване приміщення використовується з метою розміщення Державної податкової інспекції у Заводському районі.

Строк дії договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 22 від 12.04.2012 року з 12.04.2012 року по 31.12.2012 року, умови цього договору відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладання починаючи з 01.04.2012 року (п. 5.1).

Строк дії договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 1 від 12.02.2013 року з 12.02.2013 року по 31.12.2013 року, умови цього договору відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладання починаючи з 01.01.2013 року (п. 5.1).

Строк дії договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю № 1 від 26.03.2014 року (з урахуванням додаткової угоди № 6 від 26.12.2014 року з 26.03.2014 року по 31.12.2014 року, а в частині грошових зобовязань до повного виконання сторонами своїх зобовязань, умови цього договору відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладання починаючи з 01.01.2014 року (п. 5.1).

Відповідно до п. 2.2.3 Договорів орендар зобовязався до 15 числа, але не пізніше, ніж на протязі місяця, наступного за звітним місяцем, вносити плату на рахунок балансоутримувача будівлі за утримання прибудинкової території та допоміжних приміщень будівлі, технічне обслуговування будівлі відповідно до загальної площі приміщення, на ремонт відповідно до відновної вартості приміщення, а також за комунальні послуги.

При цьому, розмір плати за обслуговування і ремонт вищезазначеного нежитлового приміщення, прибудинкової території, утримання допоміжних приміщень визначено Розрахунками розподілу витрат на утримання та експлуатацію орендованого нерухомого майна, розташованого по вул. Г.Петрової, 2-А (далі Розрахунки), які є Додатками № 1 до Договорів та їх невід'ємними і складовими частинами (розділ 6 Договорів).

Як визначено п. 1.3 Розрахунків (Відшкодування витрат на опалення) позивач та відповідач дійшли згоди щодо обов'язку відповідача відшкодовувати витрати на опалення нежитлового приміщення власною даховою котельною позивача, виходячи з наступних витрат згідно діючих тарифів відповідних організацій:

на споживання газу;

на транспортування газу;

на утримання дахової котельної (згідно рахунків на поточні витрати по утриманню, ремонту та обслуговування котельної) у процентному відношенні відповідно площі займаних приміщень: загальна опалювальна площа 3 155,4 кв.м., ДПІ 646,1 кв.м. 20,48 %.

Як вірно встановлено господарським судом Миколаївської області, відповідно до укладених Договорів відповідач зобов'язався відшкодувати позивачу витрати на утримання дахової котельної, виходячи з розміру 20,48 % від понесених позивачем відповідних витрат.

Сервісне обслуговування дахової котельної, що знаходиться у будинку за адресою: м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, 2-А, протягом 2012-2014 років здійснювалося на підставі договорів № 401/12 від 27.01.2012 року та № 301/13 від 02.01.2013 року, укладених між позивачем, як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю ІСІ (далі ТОВ ІСІ), як виконавцем.

Відповідно до умов зазначених договорів замовник поручає, а виконавець зобовязується надати послуги по сервісному обслуговуванню дахової топковой (котельної), що знаходиться у будинку інженерно-технічного корпусу замовника за адресою: м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, 2-А. (п. 1.1)

Відповідно до п. 3.2 договору № 401/12 від 27.01.2012 року оплата вартості послуг відбувається щоквартально у розмірі 1 005,00 грн. шляхом оплати у безготівковій формі, згідно наданого рахунку та акту виконаних робіт.

На виконання умов договору № 401/12 від 27.01.2012 року ТОВ ІСІ здійснило сервісне обслуговування (перевірочно-налагоджувальні роботи) вищезазначеної котельної в 3-4 кварталах 2012 року, вартість робіт склала 2 010,00 грн., що підтверджується актами б/н від 26.09.2012 року на суму 1 005,00 грн. та від 21.12.2012 року на суму 1 005,00 грн.

Відповідно до п. 3.2 договору № 301/13 від 02.01.2013 року оплата вартості послуг відбувається щоквартально у розмірі 1 305,00 грн. шляхом оплати у безготівковій формі, згідно наданого рахунку та акту виконаних робіт.

На виконання умов договору № 301/13 від 02.01.2013 року ТОВ ІСІ здійснило сервісне обслуговування (перевірочно-налагоджувальні роботи) вищезазначеної котельної в 2013-2014 роках, вартість робіт склала 10 440,00 грн., підтверджується актами:

№ 301/13 від 21.03.2013 року на суму 1 305,00 грн.,

б/н від 26.06.2013 року на суму 1 305,00 грн.,

б/н від 26.09.2013 року на суму 1 305,00 грн.,

б/н від 30.12.2013 року на суму 1 305,00 грн.,

б/н від 24.03.2014 року на суму 1 305,00 грн.,

б/н від 30.06.2014 року на суму 1 305,00 грн.,

б/н від 30.09.2014 року на суму 1 305,00 грн.,

б/н від 31.12.2014 року на суму 1 305,00 грн.

Колегія суддів погоджується із висновком господарського суду Миколаївської області про те, що загальна вартість виконаних робіт за договорами № 401/12 від 27.01.2012 року та № 301/13 від 02.01.2013 року склала 12 450,00 грн. (2 010,00 + 10 440,00)

Вказані кошти в сумі 12 450,00 грн. сплачені позивачем на рахунок ТОВ ІСІ, що підтверджується звітом про дебітові та кредитові операції по рахунку Служби автомобільних доріг у Миколаївській області, виписками по рахунку а також актом звірки взаємних розрахунків.

Відповідно до п. 1.3 Додатків № 1 до Договорів відповідач мав оплатити позивачу 20,48 % від цієї суми, тобто 2 549,76 грн. (12 450,00 х 20,48 %).

31.03.2015 року позивачем складено рахунок-фактуру № СФ-046 від 31.03.2015 року про відшкодування відповідачем витрат на утримання котельної за період з 01.07.2012 року по 31.12.2014 року в сумі 2 549,76 грн.

Доказів отримання відповідачем вказаного рахунку-фактури із матеріалів справи не вбачається.

Вказане порушення договірних умов виявлено плановою ревізією фінансово-господарської діяльності Служби автомобільних доріг у Миколаївській області за період з 01.07.2012 року по 28.02.2015 року, проведеною Державною фінансовою інспекцією в Миколаївській області (далі ДФІ), за результатами якої складено акт № 14-24/38 від 26.06.2015 року.

ДФІ на адресу позивача направлено вимогу № 14-06-14-14/3806 від 05.08.2015 року, в тому числі стосовно стягнення з відповідача збитків, завданих не відшкодуванням витрат за утримання дахової котельної у розмірі 2 550,00 грн.

13.11.2015 року позивач звернувся до відповідача з претензією № ЮР/2028 про сплату заборгованості в сумі 2 549,76 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач, не заперечуючи необхідність сплати вищезазначених затрат, відмовився їх сплачувати з причин того, що отримує фінансування виключно у межах кошторису на відповідний рік, про що повідомив листом від 30.11.2015 року № 60/10/14-04-10-004.

Посилання скаржника на те, що Службою автомобільних доріг не були у попередніх роках внесені пропозиції щодо укладання додаткових угод за поточними договорами то і питання щодо відшкодування витрат на утримання котельної не розглядалося як ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва так і установою вищого рівня. Заборгованостей за договорами 2011-2014 років не встановлено, тому відповідно до ст. 613 ЦКУ, ДПІ у Заводському районі м. Миколаєві не могла виконати свого обовязку судовою колегією не приймається, оскільки, як зазначено вище, відповідно до Договорів на відповідача покладається обовязок щодо відшкодування витрат на опалення нежитлового приміщення власною даховою котельною позивача, виходячи з наступних витрат згідно діючих тарифів відповідних організацій:

на споживання газу;

на транспортування газу;

на утримання дахової котельної (згідно рахунків на поточні витрати по утриманню, ремонту та обслуговування котельної) у процентному відношенні відповідно площі займаних приміщень: загальна опалювальна площа 3 155,4 кв.м., ДПІ 646,1 кв.м. 20,48 %.

Посилання скаржника на те, що ДПІ у Центральному районі ГУ ДФС у Миколаївській області є установою яка фінансується виключно із бюджету сплатити відшкодування за попередні роки ДПІ не може. Оскільки рахунки закриваються 31 грудня, щорічно, а отже, і сплатити будь які кошти ДПІ не може судовою колегією не приймається оскільки стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Претензія про оплату заборгованості виставлена позивачем 13.11.2015 року, а тому, враховуючи положення ч. 2 ст. 530 ЦК України, відповідач мав оплатити заборгованість в сумі 2 549,76 грн. у строк до 20.11.2015 року.

Станом на час розгляду справи заборгованість в сумі 2 549,76 грн. відповідачем не сплачена.

Відсутність у скаржника коштів не звільняє його від обовязку виконувати умови Договору належним чином.

Колегія суддів вважає, що господарський суд Миколаївської області вірно дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрати на утримання дахової котельні за період з 01.07.2012 року по 31.12.2014 року в сумі 2 549,76 грн.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, Позивачем нараховано відповідачу 3 % річних в сумі 94,48 грн. за період з 01.05.2015 року по 15.06.2016 року (412 днів), а також інфляційні витрати за період з 01.05.2015 року по 30.04.2016 року в сумі 248,09 грн.

Розрахунок 3 % річних здійснено позивачем до 15.06.2016 року, тоді як з даним позовом до суду позивач звернувся 07.06.2016 року. Крім того, 3 % річних нараховані позивачем на суму заборгованості з урахуванням нарахованих інфляційних витрат.

Господарським судом Миколаївської області здійснено перерахунок 3 % річних за період з 21.11.2015 року по 06.06.2016 року, а також інфляційних витрат за період з грудня 2015 року по квітень 2016 року включно.

Як вірно встановлено господарським судом з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних за період з 21.11.2015 року по 06.06.2016 року (199 днів) в сумі 41,61 грн., а також інфляційні витрати за період з грудня 2015 року по квітень 2016 року включно в сумі 147,61 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що господарський суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про наявність підстав скасування рішення Миколаївської області від 05.07.2016 та задоволення апеляційної скарги.

Оскільки інші доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують вищенаведені висновки суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржене судове рішення прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи.

Керуючись ст. 85, 99, 101; 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

Постановила :

Рішення господарського суду Миколаївської області від 05.07.2016 р. у справі №915/654/16 залишити без змін, а апеляційну ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва без задоволення.

Головуючий суддя О.Л. Воронюк

Суддя В.В. Лашин

Суддя К.В. Богатир