РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2016Справа №910/13992/16

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

До Моторного (транспортного) страхового бюро України

Про стягнення 18 691,23 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - відповідач) про стягнення 18 691,23 грн. страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.16. порушено провадження у справі № 910/13992/16 та призначено її до розгляду на 20.09.16.

13.09.16. позивачем через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

За результатами судового засідання 20.09.16. розгляд справи було відкладено на 29.09.16., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

26.09.16. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому Моторне (транспортне) страхове бюро України проти позову заперечує з підстав, викладених в відзиві.

Позивач в судове засідання 29.09.16. не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідач в судове засідання 29.09.16. не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представників сторін не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/13992/16.

В судовому засіданні 29.09.16. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.06.13. між позивачем (Страховиком) та ОСОБА_1 (Страхувальником), ПАТ «Креді Агріколь Банк» (Вигодонабувач) було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ 061891 (далі - Договір), зі строком дії до 07.06.14., відповідно до якого позивач прийняв під страховий захист, автомобіль марки Dacia Logan, д.р.н. НОМЕР_1.

06.02.14. внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась по вул. Г.Петрова в м. Мукачево, автомобіль марки Dacia Logan, д.р.н. НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження, що підтверджується Відомостями про ДТП, протоколом про адміністративні правопорушення.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення водієм автомобіля марки Volkswagen Transporter, номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_2 вимог Правил дорожнього руху України, що встановлено постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.03.14. в адміністративній справі № 303/1026/14п.

У відповідності до рахунку № 0048 від 07.02.14., ремонтної калькуляції 1443 від 08.02.14., вартість ремонту автомобіля марки Dacia Logan, д.р.н. НОМЕР_1 внаслідок його пошкодження в ДТП, що мало місце 06.02.14. з автомобілем марки Volkswagen Transporter, номерний знак НОМЕР_2, склала 21 633,44 грн.

На підставі страхового акту № UA016/L01/01 від 19.02.14. позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, сплатив суму страхового відшкодування у розмірі 18 691,23 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 20770 від 25.02.14.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються ЦК України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ч. 1 ст. 262 ЦК УКраїни).

Таким чином, господарські суди прийшли до правильного висновку про те, що до позивача, як страховика за Договором, перейшло у межах фактично здійсненої страхової виплати право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за завдані збитки.

Вина ОСОБА_2, який керував автомобілем марки Volkswagen Transporter, номерний знак НОМЕР_2 встановлена у судовому порядку.

Судом встановлено, що взаємовідносини у сфері міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка" врегульовані безпосередньо Процедурними Правилами, прийнятими Радою Бюро на Генеральній Асамблеї 30.05.02. та Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до положень п. 10.4. ст. 10 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" під час в'їзду на територію України власник транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, зобов'язаний мати на весь термін перебування такого транспортного засобу на території України сертифікат міжнародного автомобільного страхування "Зелена картка" або внутрішній договір страхування цивільно-правової відповідальності.

Положенням п. 40.1. ст. 40 вказаного Закону передбачено, що МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди: на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", заподіяної власниками та/або користувачами транспортних засобів, якщо такі власники та/або користувачі надали іноземним компетентним органам страховий сертифікат "Зелена картка", виданий від імені страховиків - членів МТСБУ; на території України, заподіяної водіями - нерезидентами, на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за інших обставин, визначених чинним законодавством про цивільно-правову відповідальність.

Чинне законодавство, як зазначено у п. 10 ст. 10 Закону визначає, що власник який зареєстрований в іншій країні, зобов'язаний мати на весь термін перебування такого транспортного засобу на території України сертифікат міжнародного автомобільного страхування "Зелена картка" або внутрішній договір страхування цивільно-правової відповідальності.

Автомобіль марки Volkswagen Transporter, номерний знак НОМЕР_2 станом на день ДТП був застрахований сертифікатом міжнародного автомобільного страхування "Зелена картка" № LT/03/ED1866333 з терміном дії до 20.10.14.

Оскільки водій ОСОБА_2, з вини якого сталася ДТП, при керуванні автомобілем марки Volkswagen Transporter, номерний знак НОМЕР_2 мав страховий сертифікат міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка" № LT/03/ED1866333, у відповідача виникло зобов'язання перед позивачем відповідно до положень ст. 40 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Позивач звернувся до відповідача 28.05.15. з проханням сплатити страхового відшкодування.

Відповідач листом № 8/3-03/16824 від 15.06.15. відмовив позивачу в здійснені регламентної виплати в зв'язку з тим, що позивач не подав заяву протягом одного року з моменту скоєння ДТП.

Суд вважає таку відмову безпідставною, оскільки позивач реалізував своє право кредитора шляхом пред'явлення вимоги до Моторного (транспортного) страхового бюро України, яке в силу пункту 40.1. ст. 40 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є відповідальною особою за шкоду заподіяну з вини водіїв - нерезидентів, відповідальність яких застрахована сертифікатом міжнародного автомобільного страхування "Зелена картка".

Враховуючи, що у спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, то позовна давність у цьому випадку є загальною (три роки), а її перебіг починається від дня настання страхового випадку.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Вищого господарського суду України від 23.12.15. у справі № 910/12679/15.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Згідно з листом Верховного Суду України від 19.07.11. "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування", визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення розміру заподіяної шкоди, як правило, виходять із фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової автотоварозначної експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, ні нормами законодавства про страхування, ні договором страхування, укладеним між позивачем та страхувальником, не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування з урахуванням виключно звіту суб'єкта оціночної діяльності, а тому, правомірним є визначення позивачем розміру страхового відшкодування на підставі рахунку № 0048 від 07.02.14., ремонтної калькуляції 1443 від 08.02.14.

Наведене узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною в постановах від 21.01.14. у справі № 910/11450/13, від 23.08.11. у справі № 42/92, від 15.01.13. у справі № 5011-72/9778-2012, від 30.01.13. у справі №5011-35/11156-2012, від 13.05.13. у справі № 5011-50/17051-2012, від 30.07.13. у справі № 910/3655/13.

Стосовно додаткових доводів відповідача, викладених в письмовому відзиві, суд відзначає, що , сума страхового відшкодування зменшується на суму податку на додану вартість у випадку сплати відшкодування на рахунок потерпілої особи.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме платіжного доручення № 20770 від 25.02.14., позивачем було сплачено страхове відшкодування не на рахунок потерпілого, а на рахунок станції технічного обслуговування ТОВ Сервіс Центр Мукачево, а тому зменшення в даному випадку суми страхового відшкодування на розмір податку на додану вартість не здійснюється.

Все викладене вище спростовує доводи відповідача, викладені в його письмовому відзиві.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 18 691,23 грн. страхового відшкодування, внаслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Таким чином, відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівськй бульвар, б. 8; ідентифікаційний код 21647131) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (04053, м. Київ, вул. січових Стрільців, б. 40; ідентифікаційний код 20782312) 18 691 (вісімнадцять тисяч шістсот дев'яносто одну) грн. 23 коп. - страхового відшкодування, 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.10.16.

Суддя Т.М. Ващенко