КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2016 р. Справа№ 910/5292/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Станіка С.Р.

Федорчука Р.В.

при секретарі судового засідання Вага В.В.

за участю представників:

від позивача: Кравченко Т.В.

від відповідача: не з'явився.

від третьої особи: Коломієць В.С.

розглянувши апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2016р. у справі №910/5292/16 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

третя особа Департамент комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про виселення з орендованого майна та демонтаж тимчасових огороджуючи конструкцій (кіоску)

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до місцевого господарського суду з позовом до Відповідача про виселення Відповідача з орендованого майна, а саме частини переходу, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та визначена відповідно проектної документації, тимчасовими огороджуючими конструкціями Відповідача, знаходиться за адресою АДРЕСА_1; зобов'язання Відповідача демонтувати у строк не пізніше 10 календарних днів з моменту набрання рішення суду законної сили тимчасові огороджуючи конструкції (кіоски) загальною площею 65,0 кв. м., що належать Відповідачу та знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.05.2016р. у справі №910/5292/16 позовні вимоги задоволено повністю.

Рішення мотивовано тим, що орендодавець за договором реалізував передбачене договором та законом право на відмову від продовження договору оренди, повідомивши Відповідача про необхідність повернення орендованого майна у визначений строк.

Крім того, умовами договору оренди передбачено обов'язок Відповідача звільнити орендовану частину приміщення переходу АДРЕСА_1 від своїх огороджуючи конструкцій.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого суду та відмовити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Відповідач звертався до Позивача та Третьої особи з листами про внесення змін до договору в частині продовження терміну його дії, оскільки є орендарем спірної частини переходу з 2009р. та добросовісно виконує свої обов'язки.

Отримавши відповідну заяву від Відповідача про намір продовжити оренду нерухомого майна, Позивач мав надати доручення на укладання договору щодо проведення незалежної оцінки вартості об'єкта оренди, та подати пакет документів на розгляд Київради, яка і могла відмовити передавати зазначений об'єкт в оренду або надати дозвіл на укладання такого договору.

При цьому, Позивач законодавчо не наділений правом самостійно вирішувати питання передавати, чи не передавати майно територіальної громади м.Києва в оренду, і кому саме. Вищевказане майно не є приватною власністю. Надання дозволу на укладання договору оренди є виключним повноваженням Київради. Судом першої інстанції не наведено жодної норми, яка б надавала право Позивачу самостійно вирішувати питання щодо передачі майна територіальної громади м.Києва в оренду без погодження з органом уповноваженим управляти майном територіальної громади м. Києва.

Також, в апеляційній скарзі Відповідач посилається на те, що місцевим судом був розглянутий спір без участі Відповідача, чим порушено його права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016р. апеляційну скаргу Відповідача прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 09.08.2016р.

08.08.2016р. Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти апеляційної скарги та просив рішення місцевого суду залишити без змін.

Розпорядженням від 09.08.2016р. у зв'язку з перебуванням судді Станіка С.Р. та судді Корсакової Г.В. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Власова Ю.Л., суддів Ільєнок Т.В., Федорчук Р.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.08.2016р. апеляційну скаргу у справі №910/5292/16 прийнято до провадження визначеною колегією суддів та призначено до розгляду на 09.08.2016р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.08.2016р. розгляд апеляційної скарги було відкладено на 06.09.2016р.

Розпорядженням від 05.09.2016р. призначено повторний автоматизований розподіл справи, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Власова Ю.Л., суддів Станіка С.Р., Федорчука Р.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2016р. у визначеному складі колегії суддів прийнято справу до свого провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 06.09.2016р.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, заслухавши пояснення Позивача та Третьої особи, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд встановив:

28.12.2012р. між Відповідачем та Третьою особою був укладений договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду №1017, за умовами якого Третя особа зобов'язалась передати, а Відповідач - прийняти в оренду нерухоме майно (частину переходу), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та визначена відповідно до проектної документації, тимчасовими огороджуючи ми конструкціями (кіоском) Відповідача, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 для змішаної торгівлі.

Згідно з п.2.1. договору об'єктом оренди є частина переходу, визначена відповідно до проектної документації, тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) Відповідача, загальною площею 65,0 кв. м. та зазначена в викопіюванні з схем тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину цього договору.

Відповідно до п.2.4. договору об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та знаходиться на балансі Позивача.

Відповідно до п.4.15. договору Відповідач після припинення дії договору оренди зобов'язаний протягом 30-ти календарних днів передати майно по акту приймання-передачі Позивачу. Акт приймання-передачі об'єкта оренди підписується Третьою особою, Відповідачем та Позивачем.

Згідно з п.8.5.6. договору у разі припинення дії цього договору, Відповідач звільняє орендовану частину приміщення переходу АДРЕСА_1 у 30-тиденний строк від своїх огороджуючи конструкцій. При невиконанні Відповідачем зазначених умов, Позивач самостійно на власний розсуд розпоряджається огороджуючими конструкціями (кіосками).

Відповідно до п.п.9.1., 9.7. договір є укладений з моменту його підписання сторонами і діє з 28.12.2012р. до 26.12.2015р. та у разі відсутності заяви однієї із сторін про його припинення або зміну умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Зазначені дії оформляються додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною цього договору.

28.12.2012р. між Позивачем, Відповідачем та Третьою особою був підписний акт приймання-передачі, відповідно до якого Відповідач прийняв у строкове платне користування частину переходу, площею 65,0 кв. м., що перебуває на балансі Позивача на АДРЕСА_1.

28.12.2015р. Позивач звернувся до Відповідача з листом №608-НЗК, в якому Позивач зазначив про закінчення терміну дії договору №1017 - 26.12.2015р. В зазначеному листі Позивач повідомив, що договір продовжуватись не буде та просив передати орендовані приміщення за актом приймання-передачі.

29.12.2015р. Третя особа направила на адресу Відповідача лист, в якому зазначила про закінчення терміну дії договору та просила повернути приміщення Позивачеві.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Відповідно до ч.4 ст.284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно з ст.287 Господарського кодексу України орендодавцями щодо державного та комунального майна є державні (комунальні) підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ст.10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" істотними умовами договору оренди є, зокрема, термін, на який укладається договір оренди.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції Закону України станом на час виникнення спору) термін договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно з ч.2 ст.26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції Закону України станом на час виникнення спору) договір оренди припиняється у разі закінчення строку на який його укладено.

Як встановлено судом орендоване нерухоме майно, площею 65,0 кв. м., орендодавцем даного майна є Третя особа, орендоване майно перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва та знаходиться на балансі Позивача. Договір оренди укладено строком до 26.12.2015р. Під час розгляду справи місцевим судом правильно встановлено, що листом від 29.12.2015р. Третя особа, як орендодавець, а також листом від 28.12.2015р. Позивач повідомили Відповідача, що термін на який укладений договір оренди закінчився 26.12.2015р., у зв'язку з чим Позивач просив Відповідача звільнити орендоване приміщення та передати його Позивачеві за актом приймання-передачі.

За таких обставин, висновок місцевого суду, що відповідно до ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Позивач своєчасно повідомив Відповідача про небажання продовжувати договір оренди на той же строк і на тих же умовах відповідає фактичним обставинам справи. Також, місцевий суд правильно зазначив, що у п.9.7 укладеного договору сторони домовились, що дія цього договору може бути продовжена, що оформлюється додатковою угодою.

Враховуючи умови п.4.15. договору, яким передбачено обов'язок Відповідача після припинення дії договору оренди протягом 30-ти календарних днів передати майно по акту приймання-передачі саме Позивачу, а також те, що правомірність дій Позивача та визначення його повноважень підтверджується Положенням про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженим рішенням КМР від 22.09.2011р. №34/6250, апеляційний суд вважає доводи Відповідача необґрунтованими.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Відповідач також зазначає, що місцевий суд порушив процесуальні права Відповідача, оскільки розглянув справу та прийняв оскаржуване рішення за відсутності представників Відповідача.

Судова колегія не приймає доводи Відповідача виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст.28 Господарського процесуального кодексу України громадяни можуть вести свої справи в господарському суді особисто або через представників, повноваження яких підтверджуються нотаріально посвідченою довіреністю.

Згідно з ст.77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такою обставиною, зокрема є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Відповідно до п.3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст.64 та ст.87 Господарського процесуального кодексу України. За змістом зазначеної ст.64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою, і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з п.3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з ч.1-5 ст.28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (ст.32-34 Господарського процесуального кодексу України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Згідно з ч.3 п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

З наведених норм та правоположень вбачається, що у разі нез'явлення у судове засідання представника сторони суд може відкласти розгляд справи у разі неможливості вирішення спору. Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.03.2016р. порушено провадження у справі №910/5292/16 та призначено справу до розгляду на 14.04.2016р., яка відповідно до вимог ст.64 Господарського процесуального кодексу України надіслана за належною адресою та отримана Відповідачем 31.03.2016р. Як вбачається з матеріалів справи місцевим судом розгляд справи відкладався, про що Відповідача було повідомлено завчасно, належним чином та 12.05.2016р. було призначено наступне судове засідання, на яке Відповідач повторно не з'явився.

Враховуючи, те що Відповідач був повідомлений завчасно та належним чином про всі засідання, проте не з'являвся на них, а 10.05.2016р. представник Відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано відхилене судом, апеляційний суд вважає, що у Відповідача було достатньо часу для направлення до суду ґрунтовного відзиву на позовну заяву з поясненнями по суті заявлених Позивачем вимог, з посиланням на певні норми законодавства України та доданням всіх підтверджуючих доказів.

Таким чином, оскільки неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про правомірність розгляду справи місцевим судом за наявними матеріалами та за відсутності представника Відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції згідно з ст.104 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2016р. у справі №910/5292/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду м. Києва від 12.05.2016р. у справі №910/5292/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 16.09.2016р.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді С.Р. Станік

Р.В. Федорчук