донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

21.09.2016 справа №905/1724/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 за довіреністю
від відповідача:ОСОБА_5 за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
на рішення господарського судуДонецької області
від02.08.2016 року
по справі№ 905/1724/16(суддя Ніколаєва Л.В.)
за позовомПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
до відповідачаТовариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства», м. Дзержинськ, Донецька область
простягнення 71 254,86 грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ (далі «Позивач») звернулось до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства», м. Дзержинськ, Донецька область (далі «Відповідач») суми пені в розмірі 23 476,65 грн., суми 3% річних у розмірі 3 868,07 грн. та суми інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 43 910,14 грн..

Рішенням господарського суду Донецької області від 02.08.2016 року у справі № 905/1724/16 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства» () на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» () 5 888,09 грн. пені, 3 868,02 грн. 3% річних, 39 187,43 грн. інфляційних втрат, 1060,39 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить дане рішення суду скасувати в частині відмови стягнення пені та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача пеню в сумі 23 476,65 грн., в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Заявник апеляційної скарги вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права України, без дослідження усіх істотних обставин справи.

Позивач вважає, що норми Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" (далі ОСОБА_6 України № 85-VIII від 13.01.2015 р.) не розповсюджуються на правовідносини сторін, оскільки позивач не є енергопостачальною компанією, а тому, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

21.09.2016 року до відділу організаційної роботи, документального забезпечення та канцелярії Донецького апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Представник Позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Представник Відповідача підтримав доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив рішення господарського суду Донецької області від 02.08.2016 року у справі № 905/1724/16 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України фіксацію судового процесу було здійснено технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду винесеним законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 25.11.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі «Продавець») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства» (далі «Покупець») укладено договір купівлі-продажу природного газу № 498/14-ТЕ-6 (далі «Договір»), за умовами п.1.1. якого продавець зобовязався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України продавцем за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до умов пункту 1.2. договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 30.04.2014 року) газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням. (п. 1 додаткової угоди). Дана додаткова угода набуває чинності з дати її підписання та поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 03.04.2014р. (п. 3 додаткової угоди).

Згідно з п. 2.1. договору продавець передає покупцеві з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 139,0 тис.куб.м., у тому числі по місяцях кварталів, а саме, І квартал 2014 року 68,0 тис. куб.м: січень - 25,0 тис. куб.м, лютий - 22,0 тис.куб.м, березень - 21,0 тис.куб.м; ІІ квартал 2014 року - 7,0 тис. куб.м: квітень - 7,0 тис.куб.м., травень - 0 тис.куб.м, червень - 0 тис.куб.м; ІІІ квартал 2014 року - 0 тис. куб.м.; ІV квартал 2014 року - 64,0 тис. куб.м: жовтень - 13,0 тис. куб. м; листопад - 23,0 тис.куб.м; грудень - 28,0 тис. куб. м.

Пунктом 3.3. договору визначено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункт 3.4 договору).

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1 договору).

Умовами п.7.2. договору встановлено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього Договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років (пункт 9.3. договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (пункт 11.1. договору).

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов договору відповідно до актів приймання-передачі природного газу за січень-квітень, жовтень-грудень 2014 року, підписаних уповноваженими особами сторін та скріплених печатками підприємств, позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 156 012,12 грн., а саме: у січні 2014 року на суму 40 065,44 грн., у лютому 2014 року на суму 33 992,07 грн., у березні 2014 року на суму 22 664,87 грн., у квітні 2014 року на суму 5 522,20 грн., у жовтні 2014 року на суму 4 222,17 грн., у листопаді 2014 року на суму 21055,87 грн., у грудні 2014 року на суму 28 489,50 грн.

Оплату за отриманий природний газ відповідач здійснив з порушенням строків визначених умовами договору а саме: 29.12.2014 року 102 244,58 грн., що зараховані в рахунок погашення боргу за зобовязаннями січня 2014 року, лютого 2014 року, березня 2014 року, квітня 2014 року; 31.03.2015 року - 628,56 грн., що зараховані в рахунок погашення боргу за зобовязаннями жовтня 2014 року, 25.12.2015 року 53 138,98 грн., що зараховані в рахунок погашення боргу за зобовязаннями жовтня 2014 року в сумі 3 93,61 грн., листопада 2014 року, грудня 2014 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками, довідкою та розрахунком позивача та не заперечується відповідачем.

Підставою звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення 23 476,65 грн. пені, 3 868,07 грн. 3 % річних, 43 910,14 грн. інфляційних нарахувань є неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобовязань щодо своєчасної оплати поставленого позивачем природного газу за договором.

Щодо нарахування пені за прострочення виконання зобовязання судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами і договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

За приписами ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

При цьому, відповідно до абзацу другого ст. 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" № 85-VIII від 13.01.2015 р. на час, визначений у статті 1 цього Закону, встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

ОСОБА_6 набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (ч. 1 ст. 2 названого Закону), тобто з 07.02.2015 року.

Виходячи з наведеного, нарахування пені за договором припиняється 07.02.2015 року.

На думку позивача, суд першої інстанції необґрунтовано застосував положення вищезазначеного Закону до правовідносин сторін, оскільки позивач не є енергопостачальною компанією. В обґрунтування цього твердження останній посилається на приписи ст. 275 ГК України, абз. 8 ст. 1 Закону України "Про електроенергетику", а також на ст. 6 Статуту ПАТ "НАК "Нафтогаз України".

Судова колегія, дослідивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що норми Закону України № 85-VIII від 13.01.2015 р. поширюють свою дію на правовідносини сторін, виходячи з такого.

Згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" від 25.07.2012 р. № 705 гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. м3, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

У п. 5 Статуту Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 р. № 747, встановлено, що метою діяльності компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку.

Предметом діяльності компанії є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії (п. 6 зазначеного Статуту).

Враховуючи, що природний газ є енергетичним ресурсом, гарантованим постачальником якого є підприємство позивача, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є енергопостачальною компанією.

В свою чергу, основним видом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства» є надання комунально-побутових послуг населенню і юридичним особам по водопостачанню і водовідведенню, по теплопостачанню, про що свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Таким чином, судова колегія, враховуючи висновки Вищий господарський суд України у його чисельних постановах (від 29.09.2015 р. у справі № 908/6344/14, від 24.02.2016 р. у справі № 905/1353/15, від 17.05.2016 р. у справі № 905/3184/15), вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував приписи ст. 2 Закону України № 85-VIII від 13.01.2015 та погоджується з висновком господарського суду Донецької області щодо необхідності стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 5 888,09 грн. та відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 17 588,56 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив до стягнення 3 % річних за період з січня-квітня, жовтня-грудня 2014р. в розмірі 3 868,02 грн. та інфляційні витрати за період з січня-квітня, жовтня- грудня 2014р. в розмірі 43 910,14 грн.

За здійсненим перерахунком інфляційних та річних, господарський суд першої інстанції встановив, що сума інфляційних витрат, яка підлягаю стягненню становить 39 187,43 грн., а 3% річних 3 868,02 грн.

Судова колегія апеляційної інстанції погоджується з таким висновком господарського суду Донецької області та визнає розрахунок інфляційних витрат та 3% річних арифметично вірним.

Відтак, зазначені суми з урахуванням вищевикладеного були обґрунтовано стягнуті з відповідача на користь позивача місцевим господарським судом.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає заперечення скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи місцевим господарським суд допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст.ст. 103, 104 ГПК України як підстави для скасування рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 02.08.2016 року у справі № 905/1724/16 залишити без змін.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

Надруковано примірників:

1 позивачу;

1 відповідачу;

1 до справи;

1 ГСДО;

1 ДАГС.