КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2016 р. Справа№ 910/22562/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Дідиченко М.А.

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_2, довіреність № 37 від 26.01.2016;

від відповідача - представник не прибув;

від третьої особи - Київської міської ради - представник не прибув;

від третьої особи - Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду міста Києва від 22.09.2015 року у справі №910/22562/15 (суддя Мандриченко О.В.) за позовом комунального підприємства "Київський метрополітен" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Київської міської ради та Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про виселення з орендованого майна.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Київський метрополітен" звернулося до суду з позовом про виселення фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 з орендованого приміщення у зв'язку із закінченням строку дії договору оренди від 15.10.2011 № 205-У(ОР)-11 та зобов'язання демонтувати тимчасові огороджуючи конструкції.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.09.2015 року у справі №910/22562/15 позов задоволено повністю.

При ухваленні зазначеного рішення суд дійшов висновку про те, що оскільки орендодавець заперечував щодо поновлення договору на новий строк, вказаний договір припинив свою дію, а отже відповідач зобов'язаний повернути об'єкт оренди.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 22.09.2015 року у справі №910/22562/15 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що позивач не може бути орендодавцем нерухомого майна, та відповідно не має повноважень на звернення до суду з таким позовом.

Представник позивача в судовому засіданні 19.09.2016 заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідач та треті особи правом на участь представників в судовому засіданні не скористалися, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином; про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутніми в даному судовому засіданні від відповідача та третіх осіб до суду не надійшло.

Враховуючи наведене вище, а також те, що саме відповідачем подана апеляційна скарга, а отже його позиція є викладеною та зрозумілою, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між комунальним підприємством "Київський метрополітен" (орендодавець) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (орендар) 15.10.2011 р. року укладено Договір № 205-У(ОР)-11 про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду.

Відповідно до п.1.1 договору орендодавець на підставі рішення Київради №590/4028 від 29.04.10 р. передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину переходу), визначену відповідно до проектної документації ДП "Укрметротунельпроект" тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) загальною площею 21,00 кв.м. за адресою: станція метро "Берестейська" для торгівлі непродовольчими товарами.

Згідно з п. 2.1. договору об'єктом оренди є частина переходу, визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, загальною площею 21,00 кв. м.

Пунктом п.2.4 договору передбачено, що Об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі КП "Київський метрополітен".

Згідно п. 3.1 договору за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі рішення Київради від 29.04.2010 № 590/4028 та Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 28.099.2006 № 34/91 та на дату підписання договору, місячний розмір якої, згідно з розрахунком орендної плати, що є невід'ємною частиною договору, становить 131,43 грн. за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому за об'єкт оренди станом на липень 2011 року складає 2 760,00 грн.

Положеннями п. 3.2 договору передбачено, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць.

У разі закінчення строку дії договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди орендодавцю у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням усіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди. В акті приймання-передачі зазначається технічний стан об'єкта оренди на дату повернення (п. 7.5 договору).

Орендар після припинення дії договору оренди та у разі відмови у продовженні договору зобов'язаний протягом 30 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі орендодавцю. (п.4.14 договору).

Відповідно до п. 9.1 договору він вступає в силу з моменту підписання Сторонами і діє з 15.10.2011р. до 13.10.2014р.

Пунктом 9.5 договору передбачено, що він припиняється у разі, зокрема, закінчення строку на який його було укладено.

Орендодавцем було передано, а орендарем прийнято в тимчасове користування майно, зазначене в п. 2.1 договору, що підтверджується актом приймання-передачі майна в оренду від 01.11.2011.

Позивачем було направлено на адресу відповідача лист від 17.10.2014р. №17 про припинення Договору та звільнення частини вестибюлю станції метро "Берестейська" від своїх огороджувальних конструкцій, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 35).

Враховуючи те, що відповідач орендоване майно після закінчення терміну дії договору не повернув, позивач звернувся до суду з даним позовом про виселення фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 з орендованого приміщення та зобов'язання демонтувати тимчасові огороджуючи конструкції.

Судом першої інстанції вказані вимоги визнано обґрунтованими та відповідно задоволено позов.

Колегія суддів вважає правильним вказаний висновок місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Договір № 205-У(ОР)-11 від 15.10.2011 р. є договором оренди державного майна, а отже між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України та Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Аналогічні положення містяться у ст. 759 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Згідно п. 9.1 договору він є укладеним з моменту підписання його Сторонами і діє з 15.10.2011р. до 13.10.2014р.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічна норма міститься і в ч. 2 ст. 291 ГК України.

Відповідно до ст. 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Вказана стаття також кореспондується зі статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до частини другої якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Отже, зі змісту статей 759, 763 і 764 Цивільного кодексу України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" слідує, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється (ч. 2 п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна").

Пунктом 9.5 договору передбачено, що він припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Орендодавцем на адресу відповідача направлено лист від 17.10.2014р. №17 про припинення Договору та звільнення частини вестибюлю станції метро "Берестейська" від своїх огороджувальних конструкцій, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 35).

Враховуючи наявність заперечень орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, договір № 205-У(ОР)-11 від 15.10.2011 р. припинив свою дію 13.10.2014р.

При цьому, обставини припинення вказаного договору 13.10.2014р. були встановлені також і господарським судом міста Києва у справі №910/31075/15 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до комунального підприємства "Київський метрополітен" про визнання продовженим вказаного договору №205-У(Ор)-11 від 15.10.2011.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.01.2016 року у справі №910/31075/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.08.2016 у справі №910/31075/15, у задоволенні позову відмовлено.

Отже, заперечення апелянта щодо припинення строку дії договору судом не приймаються.

Згідно ч. 4 ст. 291 Господарського кодексу України правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Пунктом 4.14 договору передбачено, що Орендар після припинення дії договору оренди та у разі відмови у продовженні договору зобов'язаний протягом 30 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі орендодавцю.

Відповідач належних та допустимих доказів повернення позивачу орендованого майна до суду не надав.

З огляду на викладене, а також враховуючи встановлення обставин невиконання відповідачем зобов'язання з повернення орендованого майна після спливу строку дії Договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимоги позивача про виселення відповідача з орендованого майна.

Крім цього, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення вимоги позивача про зобов'язання відповідача демонтувати належні йому тимчасові огороджувальні конструкції (кіоск орендаря).

Стосовно доводів апелянта про те, що оскільки позивач не може бути орендодавцем нерухомого майна, то відповідно не має повноважень на відмову від продовження терміну дії договору, слід зазначити наступне.

У відповідності до пункту 2.3. рішення Київської міської ради № 34/6250 від 22.09.2011 р. "Про затвердження положення про оренду майна територіальної громади міста Києва" комунальні підприємства, установи та організації уповноважено виступати орендодавцями майна територіальної громади міста Києва: щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, яке закріплено за ними на праві господарського відання або оперативного управління.

Відповідно до наказу Головного управління комунальної власності м. Києва № 98 від 23.04.2003 р. (п. 27 додатку до наказу), за КП "Київський метрополітен" закріплено на праві повного господарського відання основні засоби, в т.ч. станція метро "Берестейська".

Відповідно до ч. 1 ст. 136 ГК України, право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч. 3 вказаної статті, щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Відповідно до рішення Київської міської ради № 590/4028 від 29.04.2010 р., Департаментом комунальної власності м. Києва Київської міської ради (КМДА) було дозволено позивачу укласти з відповідачем договір оренди частини переходу за адресою стація метро "Берестейська", загальною площею 21 кв.м.

Отже, позивач мав право на укладання відповідних договорів оренди комунального майна, яке закріплено за ним на праві господарського відання.

Крім того, об'єкт Договору оренди знаходиться на балансі позивача та закріплений за ним на праві господарського відання, а право позивача надавати вказане майно в оренду передбачено п. 5.6., 5.2 Статуту КП "Київський метрополітен".

З огляду на викладене, позивач був наділений повноваженнями виступати орендодавцем спірного майна та відповідно доводи апелянта в наведеній частині відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 22.09.2015 року у справі №910/22562/15 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Матеріали справи №910/22562/15 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Дідиченко