РІШЕННЯ

26 вересня 2016 року Справа № 913/827/16

Провадження № 33пд/913/827/16

За позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Сєвєродонецьк Луганської області

до Сєвєродонецької міської ради Луганської області, м.Сєвєродонецьк Луганської області

про визнання недійсною додаткової угоди б/н 2011 року до договору №30 оренди землі від 06.07.2010, державна реєстрація за № 30 від 15.09.2010.

Суддя Драгнєвіч О.В.

Секретар судового засідання Дмітрієва К.С.

У засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_3, представник за довіреністю від 15.07.2016 посвідчена приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Михайловським А.Т, зареєстровано в реєстрі за №2333;

від відповідача - представник не прибув.

С У Т Ь С П О Р У:

Позивач, фізична особа - підприємець ОСОБА_1, звернувся до господарського суду Луганської області з позовом до відповідача, Сєвєродонецької міської ради Луганської області, про визнання недійсною додаткової угоди б/н 2011 року до договору №30 оренди землі від 06.07.2010, державна реєстрація за №30 від 15.09.2010.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що спірна додаткова угода була підписана сторонами на виконання рішення сесії Сєвєродонецької міської ради №431 від 29.03.2011 "Про затвердження нормативної грошової оцінки земель населених пунктів міста Сєвєродонецьк, селища Синецький, селища Павлоград, селища Лісова Дача, села Воєводівка", яке в подальшому, у адміністративній справі №1227/3807/2012 за позовом Товариства з обмеженою відальністю виробничо-комерційна фірма "ЛІА" ЛТД до Сєвєродонецької міської ради Луганської області, визнано протиправним та скасовано. 01.04.2014 ухвалою Вищого адміністративного суду України залишено в силі постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03 серпня 2012 року у адміністративній справі №1227/3807/2012.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 20.07.2016 порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 08.08.2016.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 08.08.2016 у зв'язу із задоволенням клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи та надання додаткового часу сторонам для підготовки обґрунтованих правових позицій розгляд справи відкладено на 23.08.2016.

Від позивача через канцелярію суду надійшли уточнення прохальної частини позову у зв'язку з допущенням технічної помилки під час його виготовлення (пропущення слова "недійсною" у заявленій вимозі про визнання додаткової угоди недійсною з моменту її укладення), які прийняті судом до розгляду (а.с.108).

Відповідач надав відзив, в якому вимоги позову відхилив, посилаючись на те, що рішення Сєвєродонецької міської ради №431 було чинним певний проміжок часу - з 01.07.2011 по 01.04.2014; що в момент укладення сторонами оспорюваної додаткової угоди рішення №431 було чинним та діяло і його дія не була зупинена та/або припинена; що скасування акта суб'єкта владних повноважень означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням; що в рішеннях судів першої та касаційної інстанцій не сказано, що рішення №431 скасоване з моменту його прийняття; додаткова угода на час її укладення не суперечила вимогам чинного законодавства; що спірна додаткова угода набрала чинності «..22.12.2011…», а отже позовна давність щодо визнання її недійсною сплила «…22.12.2011…» на час подання позову, тому відповідач просив застосувати строк позовної давності та відмовити в позові (а.с.32-35).

Від позивача під час судового засідання 23.08.2016 надійшли письмові заперечення на відзив відповідача з наведеним обґрунтуванням щодо помилковості доводів останнього, а також додатковими документами.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 23.08.2016 за клопотанням позивача в порядку ст. 69 ГПК України строк розгляду справи продовжено до 05.10.2016 включно, розгляд справи відкладено до 26.09.2016.

В судове засідання 26.09.2016 прибув лише представник позивача, який підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити повністю.

Відповідач своїми процесуальними правами, передбаченими ст.22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, під час розгляду спору не забезпечив участі повноважного представника у судових засіданнях від 08.08.2016 та 23.08.2016, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд зауважує про те, що явка учасників процесу в судове засідання ухвалою суду не визнавалася обов'язковою, від відповідача також не надходило обґрунтованого клопотання про відкладення розгляду спору, а неприбуття представника відповідача у судові засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, враховуючи на наявність в матеріалах справи відзиву з викладенням правової позиції.

У судовому засіданні від 26.09.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши обставини справи та дослідивши зібрані докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Сєвєродонецької міської ради від 17.06.2010 № 4199 "Про переоформлення в оренду земельної ділянки гр. ОСОБА_1.", зокрема, припинено ТОВ "Руно-С" право користування на земельну ділянку та передано в довгострокову оренду, строком на 25 років гр. ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2 площею 0,0148 га (148 кв.м) за адресою: АДРЕСА_2 за рахунок земель, які знаходились в користуванні ТОВ "Руно-С"; зобов'язано гр. ОСОБА_1 в двотижневий термін укласти в письмовій формі договір оренди землі та надати для організації державної реєстрації в Управління Держкомзему у м. Сєвєродорнецьк Луганської області (а.с.49).

06.07.2010 між Сєвєродонецькою міською радою та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі № 30, державна реєстрація від 15.09.2010 за № 30 (а.с.13-15).

Господарський суд встановив, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 10) ОСОБА_1 має статус фізичної особи-підприємця з моменту державної реєстрації - 31.08.1993.

Відповідно до діючого законодавства громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи. Громадянин - підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення.

З огляду на зазначене, а також враховуючи цільове використання наданої земельної ділянки площею 0,0148 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, землі комерційного використання (під існуючу нежитлову будівлю), надавалася позивачу саме як фізичній особі-підприємцю та використовується ним в комерційних цілях з метою отримання прибутку.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про те, що позов подано ОСОБА_1 саме як фізичною особою-підприємцем з приводу недійсності правочину - укладеної ним з відповідачем додаткової угоди б/н 2011 року, державна реєстрація від 22.12.2011 за № 00588, до договору оренди землі №30 від 06.07.2010.

Відповідно до п.1 договору орендодавець на підставі рішення Сєвєродонецької міської ради за № 4199 від 17.06.2010 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку - землі комерційного використання (під існуючу нежитлову будівлю), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

В оренду передається земельна ділянка площею 0,0148 га, в тому числі: під капітальною одноповерховою будівлею - 0,0148 га (п.2 договору).

Згідно з п.5 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий НОМЕР_2 становить 53041 грн 72 коп.

Відповідно до п.8 договору його укладено на 25 років, строком по 16.06.2035 включно. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Орендна плата вноситься орендарем самостійно у грошовій формі та розмірі: 3182 грн 50 коп. на рік, що складає 6% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (п.9 договору).

Матеріали справи свідчать про те, що в 2011 році між сторонами була укладена додаткова угода б/н до договору оренди землі № 30 від 06.07.2010, державна реєстрація від 22.12.2011 за № 00588 (а.с. 47).

В додатковій угоді зазначено, що вона укладена на виконання рішення сесії Сєвєродонецької міської ради № 431 від 29.03.2011 "Про затвердження нормативної грошової оцінки земель населених пунктів міста Сєвєродонецьк, селища Синецький, селища Павлоград, селища Лісова Дача, села Воєводівка" та керуючись рішенням сесії Сєвєродонецької міської ради "Про затвердження коефіцієнтів орендної плати за земельні ділянки, які передаються в оренду з земель міської ради" від 28.04.2011 за № 516, відповідно довідки про грошову оцінку земельної ділянки від 26.05.2011.

Згідно з п.1 вказаної додаткової угоди п.5 розділу "Об'єкт оренди" змінено на "Нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий НОМЕР_2 становить: 148599 грн 40 коп."

Пункти 9, 11 договору оренди землі змінено на: "Орендна плата вноситься орендарем самостійно у грошовій формі в розмірі з 01.07.2011 по 31.12 2011 - 8915 грн 96 коп. на рік, що складає 6% від нормативної грошової оцінки; з 01.01.2012 по 31.12.2012 - 10401 грн 96 коп. на рік, що складає 7% від нормативної грошової оцінки; з 01.01.2013 по 31.12.2013 - 11887 грн 95 коп. на рік, що складає 8% від нормативної грошової оцінки; з 01.01.2014 по 31.12.2014 - 13373 грн 95 коп. на рік, що складає 9% від нормативної грошової оцінки; з 01.01.2015 - 14859 грн 94 коп. на рік, що складає 10% від нормативної грошової оцінки. Орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно в розмірі з 01.07.2011 по 31.12.2011 - 743 грн 00 коп., з 01.01.2012 по 31.12 2012 - 866 грн 83 коп., з 01.01.2013 по 31.12.2013 - 990 грн 66 коп., з 01.01.2014 по 31.12.2014 - 1114 грн 50 коп., з 01.01.2015 - 1238 грн 33 коп. протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця.

Відповідно до п.3 додаткової угоди вона є невід'ємною частиною договору і діє з 01.07.2011.

Статтею 16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких в т.ч. відноситься і визнання правочину недійсним.

Предметом розгляду даної справи є питання недійсності правочину - додаткової угоди б/н 2011 року, державна реєстрація від 22.12.2011 за № 00588, до договору оренди землі №30 від 06.07.2010, державна реєстрація від 15.09.2010 за №30.

Згідно зі ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Абзацами 1-2 пп.2.1 п.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" передбачено, що правовідносини, пов'язані з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, регулюються ЦК України, ГК України, Земельним кодексом України, Законами України "Про оренду землі", "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", "Про іпотеку", "Про страхування", "Про банки і банківську діяльність", "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" та іншими актами законодавства. Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

У пп.2.9 п.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що у розгляді позовів про визнання недійсними правочинів, при вчиненні яких було застосовано нормативно-правові акти державних та інших органів, у подальшому скасовані (визнані нечинними або недійсними) згідно з судовими рішеннями, що набрали законної сили, господарським судам необхідно виходити з того, що сам лише факт такого скасування (визнання нечинним або недійсним) не може вважатися достатньою підставою для задоволення відповідних позовів без належного дослідження господарським судом обставин, пов'язаних з моментом вчинення правочину та з його можливою зміною сторонами з метою приведення у відповідність із законодавством.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно із ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з абзацом 2 ч.1 ст.15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки).

Розмір орендної плати за землю визначається сторонами у договорі, в тому числі може визначатися шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає чинному законодавству України, зокрема, приписам ч.1 ст.15, ст.21 Закону України "Про оренду землі".

Також за пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з п.п.288.1., 288.4. ст.288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Пунктом 288.4., пп.288.5.1., 288.5.2. п. 288.5. ст.288 Податкового кодексу України (в редакції на дату звернення позивача з позовом до місцевого господарського суду) розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати: а) для земельних ділянок, наданих для розміщення, будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів енергетики, які виробляють електричну енергію з відновлюваних джерел енергії, включаючи технологічну інфраструктуру таких об'єктів (виробничі приміщення, бази, розподільчі пункти (пристрої), електричні підстанції, електричні мережі), - 3 відсотки нормативної грошової оцінки; б) для земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності та надані для будівництва та/або експлуатації аеродромів-чотирикратний розмір земельного податку, що встановлюється цим розділом; в) для інших земельних ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України" від 02.12.2010 №2756-VI, який набрав чинності з дня набрання чинності Податковим кодексом України, до частини другої статті 21 Закону України "Про оренду землі" внесені зміни, в силу яких розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Таким чином, з наведених вище положень Податкового кодексу України, Закону України "Про оренду землі" вбачається, що зазначені законодавчі акти не встановлюють конкретний розмір орендної плати за земельну ділянку, який має бути зазначений у договорі оренди.

Податковий кодекс України передбачає лише порядок визначення орендної плати за землю та граничні розміри орендної плати. Також, договором оренди землі мають визначатись форма, умови внесення орендної плати, при цьому строки внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності повинні встановлюватись відповідно до Податкового кодексу України.

Виходячи з аналізу зазначених законодавчих приписів, орендна плата за користування земельними ділянками державної та комунальної власності є регульованою ціною, яка розраховується від нормативної грошової оцінки земель, а її розмір встановлюється в договорі.

За ч.2 ст.18 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років; ч.ч.1, 2 ст.20 Закону України "Про оцінку земель" визначено, що за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

У відповідності до положень ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Пунктом 34 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування" передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Як встановлено приписами ч.1 ст.73 Закону України "Про місцеве самоврядування" акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Відповідно до ч.1 ст.632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

Отже, реалізовуючи виключні повноваження в земельних правовідносинах, Сєвєродонецька міська рада прийняла рішення №431 від 29.03.2011 "Про затвердження нормативної грошової оцінки земель населених пунктів міста Сєвєродонецьк, селища Синецький, селища Павлоград, селища Лісова Дача, села Воєводівка".

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.08.2012 у адміністративній справі №1227/3807/2012 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "ЛІА" ЛТД до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення Сєвєродонецької міської ради № 431 від 29.03.2011, вказане рішення Сєвєродонецької міської ради було визнано протиправним та скасовано.

01.04.2014 ухвалою Вищого адміністративного суду України залишено в силі постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.08.2012 у адміністративній справі № 1227/3807/2012.

Відповідно до пп.10.2 п.10 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 "Про судове рішення в адміністративній справі" зазначено, що із змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

Скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Визнання ж акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Суд визначає, що рішення суб'єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

Оскільки рішення №431 від 29.03.2011 було скасовано як протиправне, відтак з моменту прийняття воно, як нелегітимне, не може породжувати жодних правових наслідків, у тому числі - у вигляді внесення змін до договорів оренди в частині встановлення розміру нормативно-грошової оцінки землі, та, відповідно, розміру орендної плати. У зв'язку з цим не можуть існувати за спірною додатковою угодою зобов'язання з оплати розміру орендної плати за землю за відсутності, скасування судом розміру нормативної грошової оцінки землі, яка є основою визначення земельного податку та орендної плати за землю в договорі.

Тобто, розмір орендної плати, яка була зазначена у спірній додатковій угоді і яка є регульованою ціною, було визначено неправомірно, на підставі грошової оцінки земельної ділянки, затвердження якої в подальшому було скасовано. При цьому, скасовуючи рішення судом, зокрема, було встановлено, що відповідач Сєвєродонецька міська рада Луганської області не дотрималась вимог закону про захист охоронюваних прав та інтересів всіх землекористувачів міста Сєвєродонецька у сфері публічно-правових відносин на підставі повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, встановлення нового розміру орендної плати у зазначених розмірах не відповідають вимогам чинного на той час законодавства.

Відносно доводів відповідача стосовно пропуску позивачем строку позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відтак, днем початку перебігу вказаного строку є дата набрання законної сили постановою суду, якою скасовано рішення №431 від 29.03.2011, що було підставою для укладення спірної додаткової угоди, а саме - 01.04.2014 (дата прийняття Вищим адміністративним судом України ухвали, якою залишено в силі постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.08.2012 про скасування рішення №431 від 29.03.2011).

З огляду на викладене, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до місцевого господарського суду із позовною заявою 20.07.2016, тобто, в межах встановленого ст.257 Цивільного Кодексу України трирічного строку позовної давності.

Відповідної правової позиції також дотримуються Вищий господарський суд України у постановах по справах №922/4505/2014 від 31.03.2015, №922/4130/14 від 14.04.2015, №922/4310/14 від 13.05.2015, №922/46/15 від 21.07.2015, №922/1113/15 від 19.08.2015, №922/5451/14 від 17.09.2015, №913/23/15 від 21.10.2015, №913/27/15 від 04.11.2015, №913/182/15 від 10.11.2015, №913/180/15 від 19.11.2015, №913/26/15 від 19.11.2015, №913/497/15 від 24.12.2015, №913/19/15 від 29.12.2015, №913/183/15 від 25.01.2016, №913/181/15 від 27.01.2016, №913/610/15 від 10.02.2016, №913/419/15 від 24.02.2016, №913/184/15 від 01.03.2016, №913/296/15 від 01.03.2016, №913/41/15 від 15.03.2016, №913/25/15 від 31.03.2016, №913/746/15 від 17.05.2016.

Необґрунтованими суд вважає також доводи відповідача відносно того, що рішення Сєвєродонецької міської ради № 431 було чинним в певний проміжок часу - з 01.07.2011 по 01.04.2014, оскільки воно було скасоване як протиправне, а відтак з моменту його прийняття воно, як нелегітимне, не може породжувати жодних правових наслідків, у тому числі - у вигляді внесення змін до договорів оренди землі в частині встановлення розміру нормативно-грошової оцінки землі, та відповідно, розміру орендної плати.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

Окремо господарський суд зауважує про те, що відповідно до приписів ст.236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі №3-195гс15, частиною 3 ст.207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання, визнане судом недійсним, також вважається недійсним з моменту його виникнення. Якщо ж за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним з моменту його виникнення і припиняється на майбутнє, а не з моменту укладення.

Судовий збір покладається на відповідача, згідно ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсною з моменту її укладення додаткову угоду б/н 2011 року, державна реєстрація від 22.12.2011 за №00588, до договору оренди землі №30 від 06.07.2010, державна реєстрація від 15.09.2010 за №30, який укладений між ОСОБА_1 та Сєвєродонецькою міською радою, припинити дію цієї додаткової угоди на майбутнє.

3. Стягнути з Сєвєродонецької міської ради Луганської області, 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, бул. Дружби Народів, 32, ідентифікаційний код 26204220, на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судовий збір у сумі 1378 грн 00 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.10.2016.

Суддя О.В. Драгнєвіч