ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2016 р.Справа № 915/1649/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ліпчанської Н.В.,

суддів: Лисенко В.А., Савицького Я.Ф.,

за участю секретаря судового засідання Молодова В.С.

та представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю №573 від 26.04.2016р.,

представники відповідача, третьої особи, Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області та Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце його проведення повідомлені належним чином,

розглянувши апеляційну скаргу ВП "Южно-Українська АЕС"

на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 17.08.2016р.

у справі №915/1649/14

за позовом: Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі ВП "Южно-Українська АЕС",

до відповідача: ОСОБА_2 підприємства "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг,

про стягнення 6.813.039,72 грн. основного боргу, 541.505,33 грн. збитків від інфляції, 114.536,88 3% річних, 285.757,39 грн. пені та 238.456,35 грн. штрафу,

за участю:

1) Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області,

2) Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2016 року Комунальне підприємство "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство" звернулось до господарського суду Миколаївської області зі скаргою за №03/795 на дії органу державної виконавчої служби, які виразились у прийнятті Постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї, винесеної 25.05.2016р. в межах виконавчого провадження №51013293.

Посилаючись на ст.ст.8, 9, 19, 43 Конституції України, ч.1 ст.2, ч.2 ст.10 Женевської конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949р. №95, ратифікованої Україною, 04.08.1961р. ч.1 ст.1 Закону України "Про оплату праці", ст.ст.97, 115 Кодексу законів про працю, ст.ст.6, 52 Закону України "Про виконавче провадження", Закон України "Про питну воду та питне водопостачання", Закон України "Про теплопостачання", скаржник просить визнати недійсною та скасувати постанову від 25.05.2016р. про арешт коштів, що перебувають у касі боржника, або надходять до неї.

У відзиві на скаргу Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" просить суд відмовити у задоволенні скарги, вважаючи, що при винесенні постанови від 25.05.2016р. не було допущено порушень Закону України "Про виконавче провадження", а скаржником не вказані правові підстави для скасування даної постанови.

25 липня 2016 року до господарського суду Миколаївської області надійшла заява №3/191 від скаржника про доповнення вимог по скарзі, в якій він просить суд зняти арешт з коштів, що перебувають у касі підприємства, або входять до неї.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 17.08.2016р. (суддя Мавродієва М.В.) у задоволенні скарги ОСОБА_2 підприємства "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство" від 06.06.2016р. №03/795 було відмовлено. Заява від 25.07.2016р. №03/191 задоволена частково.

Господарський суд зняв арешт з коштів ОСОБА_2 підприємства "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство", що перебувають у касі боржника або надходять до неї, які є необхідні та призначені для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників ОСОБА_2 підприємства "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство".

Не погоджуючись із винесеною ухвалою місцевого господарського суду, позивач звернувся до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати.

Апелянт зазначив, що місцевий господарський суд прийняв оскаржувану ухвалу з недотриманням норм матеріального та процесуального права. Скаржник посилаючись на положення ст.ст. 25, 32, 52 "Про виконавче провадження" просить суд скасувати ухвалу господарського суду Миколаївської області від 17.08.2016р.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, проти якої заперечує повністю, вважає ухвалу місцевого господарського винесеною із дотриманням норм матеріального та процесуального права, просить апеляційний суд залишити скаргу без задоволення через її необґрунтованість.

Представники відповідача ОСОБА_2 підприємства "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство", третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, а також Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області та Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області в судове засідання не зявились, хоча про час, дату та місце його проведення повідомлені належним чином, заяв, клопотань та пояснень до суду не надали. За таких обставин, судова колегія вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку, що ухвалу господарського суду слід частково скасувати, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про державну виконавчу службу" державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зокрема здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Як встановлено місцевим господарським судом, 10.05.2016р. заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №51013293, в якій запропоновано боржнику самостійно виконати рішення у семиденний термін з моменту винесення постанови.

25 травня 2016 року через невиконання боржником рішення суду самостійно заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області винесено постанову про арешт коштів боржника, винесену у межах виконавчого провадження №51013293, якою, зокрема накладено арешт на кошти, що перебувають у касі боржника або надходять до неї (а.с.8).

У звязку із накладенням арешту на касові кошти боржника, підприємство позбавлено можливості здійснювати виплату заробітної плати працівникам, які виявили бажання отримувати заробітну платню безпосередньо на підприємстві, а також здійснювати перерахування відповідних соціальних внесків та податків, повязаних з виплатою заробітної плати, що підтверджується довідкою за вих.№05/1091 від 22.07.2016р. комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" (а.с.56), а також відповідними платіжними відомостями за період з лютого по травень 2016 року, квитанціями на перерахування бюджетних платежів та податків за цей же період, надані місцевому господарському суду із заявою про залучення документів від 08.07.2016р. (а.с. 62-63).

Відтак, через касу підприємства проводиться виплата заробітної плати готівкою.

Однак, у зв'язку з тим, що арешт грошових коштів, що перебувають в касі підприємства унеможливлював виплату заробітної плати працівникам ОСОБА_2 підприємства "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство", скаржник (боржник) звернувся до суду із даною скаргою.

Встановивши наведені обставини справи, суд прийшов до висновку, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За приписами ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому цим Кодексом та Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

За приписами ст. 121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

В силу положень ч. 1 ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Приписами п. 6 ч. 3 ст. 11 Закону визначено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

В даному випадку апеляційний суд зазначає, що державний виконавець шляхом винесення оскаржуваної постанови допустив в своїй діяльності порушення прав та законних інтересів працівників ОСОБА_2 підприємства "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство".

Так, Конституцією України, зокрема статтею 43, гарантується право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Нормами ст. 115 Кодексу Законів про Працю України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що кожен громадянин має право на заробітну плату, яка повинна виплачуватися регулярно у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим трудовим колективом органом.

Положеннями ч. 5 ст. 97 Кодексу Законів про Працю України встановлено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

З огляду на наведені норми законодавства та встановлені обставини справи, зокрема те, що заробітна плата працівникам ОСОБА_2 підприємства "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство" виплачується з каси підприємства апеляційний суд вважає, що дана скарга підлягає задоволенню, оскільки виплата працівникам заробітної плати є пріоритетною перед погашенням заборгованості перед іншими кредиторами, натомість винесення державним виконавцем постанови від 25.05.2016р. ВП №51013293 про арешт коштів, що перебувають в касі боржника та надходять до неї виключають та водночас унеможливлюють своєчасну виплату заробітної плати, що призводить до грубого порушення конституційних прав громадян - працівників ОСОБА_2 підприємства "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство".

Аналогічної правової позиції притримується Вищий господарський суд України в своїх постановах від 20.02.2014р. у справі №20/77 та від 27.01.2014р. у справі №7/162.

За змістом положень ст. 83 Закону постанову державного виконавця може бути скасовано в повному обсязі лише у випадку, якщо при її винесенні дії державного виконавця суперечать вимогам закону. Оскільки в даній справі, оскаржувана постанова винесена державним виконавцем з порушенням вимог чинного законодавства, то вона підлягає скасуванню, як така, що прийнята без дотримання необхідного балансу між негативними наслідками для трудових прав, свобод та інтересів працівників боржника і цілям, на досягнення яких спрямована оскаржувана постанова.

Як зазначено у п.9.13 Постанови Пленуму ВГСУ №9 від 17.10.2012р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Згідно п. 4.2.12 Наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5 "Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень" у випадках, передбачених ч.5 ст.60 Закону, державний виконавець виносить постанову про зняття арешту з майна чи коштів не пізніше наступного дня з моменту надходження належним чином завіреної копії рішення суду до органу ДВС.

Разом з тим, місцевий господарський суд в ухвалі від 17.08.2016р. у справі №915/1649/14 відокремив скаргу ОСОБА_2 підприємства "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство" за вих. №03/795 від 06.06.2016р. (вх. ГСМО №10430/16 від 07.06.2016р.) та заяву ОСОБА_2 підприємства "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство" про доповнення вимог по скарзі №03/795 від 06.06.2016р. за вих. №3/191 від 25.07.2016р. (вх. ГСМО №13004/16 від 25.07.2016р.), прийнявши їх за окремі скарги на дії ДВС.

Однак, як вбачається з тексту заяви за вих. №3/191 від 25.07.2016р. (вх. ГСМО №13004/16 від 25.07.2016р.), Комунальне підприємство "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство" даною заявою лише навело додаткові обґрунтування щодо неправомірності арешту коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї, а також внесло доповнення в прохальну частину скарги за вих. №03/795 від 06.06.2016р. (вх. ГСМО №10430/16 від 07.06.2016р.).

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє (п.9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу ВП "Южно-Українська АЕС" слід залишити без задоволення, ухвалу місцевого господарського суду в порядку ст.121-2 ГПК України частково скасувати, а скаргу ОСОБА_2 підприємства "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство" на дії ДВС за вих. №03/795 від 06.06.2016р. (вх. ГСМО №10430/16 від 07.06.2016р.) з урахуванням доповнення до скарги у вигляді заяви за вих. №3/191 від 25.07.2016р. (вх. ГСМО №13004/16 від 25.07.2016р.) ВП "Южно-Українська АЕС" на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 17.08.2016р. у справі №915/1649/14 задовольнити повністю.

Керуючись ст.ст. 99, 101 103, 105-106 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ВП "Южно-Українська АЕС" на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 17.08.2016р. у справі №915/1649/14 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Миколаївської області від 17.08.2016р. у справі №915/1649/14, частково скасувати, виклавши її резолютивну частину в іншій редакції:

"1. Скаргу ОСОБА_2 підприємства "Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство" №03/795 від 06.06.2016р. (вх. ГСМО №10430/16 від 07.06.2016р.) з урахуванням доповнення до скарги у вигляді заяви за вих. №3/191 від 25.07.2016р. (вх. ГСМО №13004/16 від 25.07.2016р.) задовольнити повністю.

2. Зняти арешт з коштів ОСОБА_2 підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" (55000, Миколаївська обл., м.Южноукраїнськ, вул.Дружби народів,8, ), що перебувають у касі боржника або надходять до неї.

3. Визнати недійсною та скасувати постанову винесену 25.05.2016р. заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї (виконавче провадження №51013293)".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий Н.В. Ліпчанська

Суддя В.А. Лисенко

Суддя Я.Ф. Савицький