РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2016Справа №910/14819/16

За позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

до: Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про: відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП у розмірі 46 710,20 грн.

Суддя О.С. Комарова

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

В судовому засіданні 27 вересня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування", 12 серпня2016 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою вих. № ЕЛ_0652 від 26 липня 2016 року до відповідача, Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП у розмірі 46 710,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що страхувальнику позивача було завдано майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення правил дорожнього руху водієм,цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем за полісом № АЕ/4503598.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.08.2016 року (суддя Комарова О.С.) порушено провадження у справі № 910/14819/16 та призначено розгляд справи на 13.09.2016 року.

Через відділ діловодства суду 29.08.2016 року від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла інформація про страхове покриття, яку було долучено судом до матеріалів справи.

Через відділ діловодства суду 31.08.2016 року від представника позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, оформлені супровідним листом № ЕЛ_219д від 30 серпня 2016 року, які були долучені судом до матеріалів справи.

Через відділ діловодства суду 13.09.2016 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н, б/д, який було долучено до матеріалів справи.

Представник позивача в судове засідання 13.09.2016 року з'явився, позовні вимоги підтримав та дав пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судове засідання 13.09.2016 року з'явився, проти позову заперечив.

У судовому засіданні 13.09.2016 року оголошено перерву до 27.09.2016 року.

В судове засідання 27.09.2016 року представники сторін не з'явились.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

У відповідності до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

16 жовтня 2015 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" (надалі - Страховик) та Приватним акціонерним товариством «АСК» Інго Україна» (далі по тексту - Страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 2339141/05АВ (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, далі по тексту - Договір або Договір добровільного страхування).

Об'єктом Договору є транспортний засіб "Toyota Avensis", державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Вказаний транспортний засіб позивач прийняв на страхування, на випадок пошкодження внаслідок страхових подій (випадку), зокрема - пошкодження чи знищення внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідний страховий випадок настав 19.02.2016 року в м. Києві на Одеській площі, в сторону вул. Заболотного, а саме: відбулося зіткнення автомобіля "Mitsubishi ASX", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що знаходився під керуванням ОСОБА_1, та транспортного засобу "Toyota Avensis", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль "Toyota Avensis", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, було пошкоджено, що підтверджується довідкою № 86190418, виданою органами МВС України (копія довідки наявна в матеріалах справи).

За наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачем було перераховано страхове відшкодування в розмірі 46 710,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 229491 від 14.03.2016 року (копії платіжного доручення наявна в матеріалах справи).

Вказаний розмір страхового відшкодування підтверджується наявними в матеріалах справи страховим актом № АХА2018175 від 12.03.2016 року (копія страхового акту наявна в матеріалах справи).

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У відповідності до положень частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями статті 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні приписи містить норма ст. 27 Закону України "Про страхування".

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 25.03.2016 року у справі № 752/3627/16-п (належним чином засвідчена копія постанови міститься в матеріалах справи), дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 п.п. 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року. Останнього визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Нормами п. 14.1 ст. 14 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страхувальник має право вибору страховика для укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

За приписами п. 21.1 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень п. 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

З аналізу матеріалів справи випливає, що ТОВ «Укрекопродукт» застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу "Mitsubishi ASX ", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, шляхом укладення з відповідачем полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/4503598 (належним чином засвідчена копія витягу з МТСБУ про поліс № АЕ/4503598 міститься в матеріалах справи).

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до положень п. 22.1 до ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Таким чином, на підставі зазначених вище норм та у зв'язку з укладеним відповідачем полісу страхування цивільно-правової відповідальності АЕ/4503598, відповідач прийняв на себе обов'язок відшкодовувати завдану ОСОБА_1 шкоду, заподіяну майну третіх осіб, внаслідок експлуатації транспортного засобу "Mitsubishi ASX ", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

У відповідності до вищевказаних норм, ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до позивача перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до відповідача, як страхувальника цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації водієм ОСОБА_1 транспортного засобу "Mitsubishi ASX ", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Аналізуючи матеріали справи, суд встановив, що вартість матеріального збитку автомобіля "Toyota Avensis", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, визначено на підставі рахунку-фактури № СМУ00004732 від 09.03.2016 року СТО - Товариства з обмеженою відповідальністю «Саміт Моторз Україна» (офіційний дилер «Toyota») та становить: 48 710,20 грн. (копія рахунку наявна в матеріалах справи).

Також в матеріалах справи наявна ремонтна/калькуляція № 1.003.16.0 від 09.03.2016 року, складена за допомогою комп'ютерної програми Аudatex, яка рекомендована п. 59 додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року, з якої вбачається, що сума збитку складає 48 710,20 грн.

Слід зазначити, що дані, зазначені у ремонтній калькуляції № 1.003.16.0 від 09.03.2016 року, відповідають даним встановленим в п. 4.4 зазначеної вище Методики. Зміст ремонтної калькуляції не суперечить умовам чинного законодавства України про оціночну діяльність та чітко відображає суму завданих збитків, оскільки калькуляція складалась за допомогою комп'ютерної програми Audatex, яка рекомендована п. 59 додатку 8 зазначеної вище Методики.

Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно п. 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Як встановлено судом, у відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що вартість відновлювального ремонту "Toyota Avensis", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу за розрахунком, викладеному у страховому акті № ЦВ/16/0591 від 01.09.2016 року, становить 35 225,00 грн. враховуючи, що договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 2339141/05АВ передбачено франшизу у розмірі 2 000,00 грн. тому сума страхового відшкодування становить 35 225,00 грн. А отже, відповідач зазначив, що підстав для оплати страхового відшкодування в розмірі 46 710,20 грн. у нього немає.

Відповідач також звернув увагу суду на те, що з урахуванням коефіцієнту зносу становить 37 225,00 грн. Відповідач заперечив проти заявленої суми, мотивуючи це тим, що з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу сума збитку складає 37 225,00 грн.

Суд дійшов висновку, що доводи відповідача про необхідність вирахувати коефіцієнт фізичного зносу, який за розрахунком відповідача складає 31,9%, у зв'язку із здійсненням ремонту транспортного засобу "Toyota Avensis", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 до настання дорожньо-транспортної пригоди, визнаються необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 1335/5/1159 від 24 липня 2009 року, значення ЕЗ приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема 7 років - для інших легкових КТЗ.

Згідно із п.7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, підставою для нарахування зносу є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Відповідачем, в обґрунтування своїх доводів про необхідність вирахування коефіцієнту фізичного зносу, не надано жодних належних доказів, які б підтверджували факт здійснення ремонту транспортного засобу "Toyota Avensis", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 до настання дорожньо-транспортної пригоди та відповідно необхідність вирахування коефіцієнту фізичного зносу та окрім того, не надано документів, на підставі яких було здійснено розрахунок коефіцієнту фізичного зносу.

З огляду, на зазначене, суд дійшов висновку, що рахунок-фактура №СМУ00004732 від 09.03.2016, страховий акт №АХА2018175 від 12.03.2016, ремонтна/калькуляція № 1.003.16.0 від 09.03.2016 року та платіжне доручення № 229 491 від 14.03.2016 є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які (витрати) виникли внаслідок ДТП.

У відповідності до позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові № 3-50гс15 від 15.04.2015 року страховик, виплативши страхове відшкодування, набуває право зворотної вимоги до страховика (винної особи) у сумі страхового відшкодування у межах фактичних затрат страхувальника за вирахуванням франшизи.

Відповідно до приписів статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Таким чином, враховуючи викладене, беручи до уваги положення ст. 1191 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позицію Верховного Суду України, а також те, що полісом № АЕ/4503598 встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну в розмірі 50 000,00 грн., франшизу за полісом № АЕ/4503598 в сумі - 0,00 грн. та франшизу передбачену договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 2339141/05АВ у розмірі 2 000,00 грн., суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації водієм ОСОБА_1 транспортного засобу "Mitsubishi ASX", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, в розмірі - 46 710,20 грн.

Як зазначав позивач, на момент звернення 12 серпня2016 року з відповідним позовом, відповідачем заборгованість в розмірі 46 710,20 грн. погашена не була, що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду.

Відповідно до ч. 1 п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Станом на 01.09.2016 року, відповідачем була частково сплачена заборгованість перед позивачем на суму, яка підтверджена платіжним дорученням № 26386 від 01.09.2016 року в розмірі 35 225,00 грн. (копія платіжного доручення міститься в матеріалах справи), а тому провадження у справі в частині стягнення заборгованості в розмірі 35 225,00 грн. підлягає припиненню.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідачем не спростовано наявність заборгованості, а також те, що останній частково сплатив заборгованість, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 11 485,20 грн. (заявлена сума - 46 710,20 грн./сплачена заборгованість/ - 35 225,00 грн.)

Отже, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву доводи спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а також положеннями чинного законодавства.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи викладене, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають задоволенню в розмірі 11 485,20 грн., в іншій частині - підлягають припиненню в розмірі 35 225,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви було сплачено 1827,00 грн. судового збору. Проте, відповідно до Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на момент звернення позивача із позовом до суду, за подання позовної заяви майнового характеру судовий збір встановлюється у розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1 378,00 грн.) та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати (206 700,00 грн.). Тобто позивач повинен був сплатити 1 378,00 грн. (46 710,20*1,5%). Таким чином, зайво сплачений судовий збір в розмірі 449,00 грн. підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1 378,00 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача, беручи до уваги часткову сплату заборгованості відповідачем після порушення провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Припинити провадження у справі в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (ЄДРЮОФОП 32382598, адреса: 01133, м. Київ, бул. Л. Українки, 26) заборгованості в розмірі 35 225,00 грн. (тридцять п'ять тисяч двісті двадцять п'ять гривень 00 копійок).

2. Позов задовольнити повністю.

3. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (ЄДРЮОФОП 32382598, адреса: 01133, м. Київ, бул. Л. Українки, 26) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (ЄДРЮОФОП: 20474912, адреса: 04070, м.Київ, ВУЛИЦЯ ІЛЛІНСЬКА, будинок 8) грошові кошти в розмірі 11 485,20 грн. (одинадцять тисяч чотириста вісімдесят п'ять гривень 20 копійок) та судовий збір - 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень). Видати наказ.

4. Повернути зайво сплачений судовий збір на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (ЄДРЮОФОП: 20474912, адреса: 04070, м.Київ, ВУЛИЦЯ ІЛЛІНСЬКА, будинок 8) в розмірі 449,00 грн. (чотириста сорок дев'ять гривень 00 копійок) з Державного бюджету України.

5. Копію даного рішення направити сторонам у справі № 910/14819/16.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 03.10.2016 року.

Суддя О.С. Комарова