ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2016р. Справа№ 914/1905/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агідель», м. Луцьк

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Софіяя», м. Львів

про стягнення 898 379, 17 грн.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Сало О.А.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю № 02-2/07 від 04.01.2016 року;

Від відповідача: не зявився.

На розгляд господарського суду Львівської області 19.07.2016р. надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Агідель» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Софіяя» про стягнення 898 379,17 грн.

Ухвалою суду від 20.07.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 29.08.2016р., про що сторони були повідомлені належним чином під розписку, що підтверджуються повідомленнями про вручення поштового відправлення (оригінали поштівок в матеріалах справи).

З підстав зазначених в ухвалі суду від 29.08.2016р. розгляд справи відкладено на 12.09.2016р.

12.09.2016р. ухвалою суду продовжено строк розгляду справи на пятнадцять днів.

В судовому засіданні 12.09.2016р. з метою повного та всебічного дослідження всіх обставин справи оголошено перерву до 26.09.2016р.

В судовому засіданні 26.09.2016р. представник позивача позовні вимоги підтримує з підстав зазначених в позовній заяві, просить позов задоволити повністю та стягнути 898 379,17 грн., з яких: 580 185,97 грн. заборгованості за договором, 173 968,45 грн. пені та 144 224,75 грн. 30% річних.

Відповідач у судове засідання 26.09.2016р. явку повноважного представника не забезпечив, причин неявки та невиконання вимог ухвал суду не повідомив, відзиву на позов не надав.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобовязує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідач не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 33 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що норми статті 38 Господарського процесуального кодексу України щодо обовязку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

У звязку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ст. 69 ГПК України суд обмежений строками розгляду справи.

У судовому засіданні 26.09.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Проаналізувавши матеріали справи, судом встановлено наступне.

01.02.2016р. між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки № 01022016 (далі за текстом - Договір).

Згідно п.1.1. Договору постачальник (позивач у справі) зобовязується поставляти покупцеві (відповідачу у справі) добові курчата бройлера щеплені, вироблені на власних виробничих потужностях на власних цехах, наділі товар, а покупець (відповідач у справі) зобовязується приймати цей товар та своєчасно оплачувати його в порядку та на умовах, передбачених цим Договором.

На виконання умов Договору позивачем було поставлено, а відповідачем отримано товар, що підтверджується видатковими накладними: № 537 від 05.05.2016р. на загальну суму 550 175,30 грн. та № 538 від 05.05.2016р. на загальну суму 13,27 грн., які підписані сторонами та скріплені печатками без жодних застережень, отримані відповідачем за довіреністю на отримання товару від 05.05.2016р. № 5. Отримання відповідачем товару на загальну суму 550 188,57 грн. підтверджується товарно-транспортною накладною № Р537 05.05.2016.

Крім цього, позивачем було поставлено, а відповідачем отримано товар, що підтверджується видатковими накладними: № 190 від 01.03.2016р. на загальну суму 548 225,100 грн. та № 191 від 01.03.2016р. на загальну суму 13,22 грн., які підписані сторонами та скріплені печатками без жодних застережень, отримані відповідачем за довіреністю на отримання товару від 01.03.2016р. № 3. Отримання відповідачем товару на загальну суму 548 238,32 грн. підтверджується товарно-транспортною накладною № 190 01.03.2016.

Відповідно п. 3.4. Договору оплата кожної партії товару здійснюється в наступному порядку: 100% вартості партії товару за 30 календарних днів до дати поставки товару.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що згідно Договору позивачем було поставлено, а відповідачем отримано товар на загальну суму 1 098 426,89 грн., що підтримується позивачем та належними та допустимими доказами не заперечується відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач покладені на нього зобовязання щодо оплати отриманого товару за Договором в сумі 580 185,97 грн. не виконав, у звязку з чим у нього заборгованість за поставлений товар, що підтримується позивачем та належними та допустимими доказами не заперечується відповідачем.

Належних та допустимих доказів своєчасної та повної оплати отриманого товару згідно Договору відповідачем не надано.

Належних та допустимих доказів іншого відповідачем не надано.

За неналежне виконання умов Договору позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 173 968,45 грн. та 30% річних в сумі 144 224,75 грн. Доказів повного погашення заборгованості станом на день розгляду справи сторонами до суду не надано.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу положень статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Між сторонами у справі виникли зобов'язання на підставі договору купівлі-продажу (поставки) в силу пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона-постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари)в сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено - якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачені наслідки порушення зобовязання.

Стаття 599 Цивільного кодексу України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання.

При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону.

У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

З тексту позовної заяви та пояснень представника позивача в судовому засіданні, вбачається, що з огляду на усне клопотання відповідача, поставка партії товару здійснювалася позивачем без їх передоплати. Відповідач зобовязувався оплачувати поставлений товар негайно після його поставки.

Отже, оскільки позивач на свій ризик здійснював поставку товару, та за домовленістю сторін, що зазначено самим позивачем в позовній заяві, а тому відповідальність за невиконання грошового зобовязання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступним за днем прийняття товару, оскільки сторони за взаємною згодою змінили строк виконання зобовязання.

При цьому, як зазначено у ч. 3 п. 538 Цивільного кодексу України позивач міг зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Відповідач проти вимог позивача не заперечив, будь-яких пояснень по суті предмету спору суду не надав, доказів проведення повної оплати вартості отриманого товару не представив. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості в сумі 580 185,97 грн., оскільки такі обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи.

Відповідно до п. 6.1. Договору за невиконання або неналежне виконання умов даного Договору сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 6.2. Договору покупець у разі прострочення оплати, на вимогу постачальника зобовязаний сплатити на користь останнього вартість неоплаченого товару із врахуванням встановленого індексу інфляції, а також 30% (відсотків) річних від простроченої суми.

З врахуванням п.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів.

Відповідно до п.6.1. Договору за порушення термінів оплати товару покупець зобовязаний сплатити на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла протягом всього часу існування заборгованості, від суми заборгованості, за весь час затримки платежу.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями, згідно з ч.1 статтею 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало були виконати.

Суд здійснивши перевірку нарахування 30% річних та пені від прострочення грошового зобовязання, з врахуванням вище наведено (що відповідальність за невиконання грошового зобовязання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступним за днем прийняття товару), та часткових оплат відповідачем (25.04.2016р. - 134 000,00 грн., 25.04.2016р. 80 000,00 грн., 27.04.216р. 80 000,00 грн., 29.04.2016р. 90 000,00 грн. та 04.05.2016р. 134 240,92 грн., що підтримуються позивачем та не заперечуються відповідачем), прийшов до висновку, що стягненню підлягає 30% річних в сумі 57 974,36 грн. та 75 502,78 грн. пені. В частині стягнення 60 094,46 грн. 30% річних та 67 078,56 грн. пені слід відмовити.

Розрахунок процентів

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
548238.3202.03.2016 - 24.04.20165430 %24332.77
334238.3225.04.2016 - 26.04.2016230 %549.43
254238.3227.04.2016 - 28.04.2016230 %417.93
164238.3229.04.2016 - 03.05.2016530 %674.95
29997.4004.05.2016 - 05.05.2016230 %49.31
580185.9706.05.2016 - 11.07.20166730 %31949.97

Розрахунок суми пені

Розмір договірної пені - подвійна облікова ставка НБУ

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
548238.3202.03.2016 - 03.03.2016222.0000 %0.120 %*1318.17
548238.3204.03.2016 - 21.04.20164922.0000 %0.120 %*32295.13
548238.3222.04.2016 - 24.04.2016319.0000 %0.104 %*1707.63
334238.3225.04.2016 - 26.04.2016219.0000 %0.104 %*694.05
254238.3227.04.2016 - 28.04.2016219.0000 %0.104 %*527.93
164238.3229.04.2016 - 03.05.2016519.0000 %0.104 %*852.60
29997.4004.05.2016 - 05.05.2016219.0000 %0.104 %*62.29
580185.9706.05.2016 - 26.05.20162119.0000 %0.104 %*12649.96
580185.9727.05.2016 - 23.06.20162818.0000 %0.098 %*15978.89
580185.9724.06.2016 - 11.07.20161816.5000 %0.090 %*9416.13
Згідно з ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи зі змісту наведеного вище, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Судовий збір відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 49, 69, 75, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Софіяя» (79018, м. Львів, вул. Володимира Великого , 18; ідентифікаційний код 38909190) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агідель» (43016, м. Луцьк, вул. Єршова, 11, оф. 711; ідентифікаційний код 32498835) 580 185,97 грн. основного боргу, 75 502,78 грн. пені, 57 974,36 грн. - 30% річних та 10 704,95 грн. витрати по сплаті судового збору.

3. В задоволені решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 28.09.2016 року.

Суддя Коссак С.М.