ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2016 р. Справа № 909/402/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Бойко С.М.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Зерновий Альянс «ОСОБА_2» м. Івано-Франківськ

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 23.06.2016р.

у справі № 909/402/16

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька аграрна компанія» м. Івано-Франківськ

до відповідача: Галицької районної державної адміністрації м. Галич

за участю третьої особи, яка не заявляє

самостійних вимог на предмет спору

на стороні відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «Зерновий Альянс «ОСОБА_2» м. Івано-Франківськ

про визнання недійсним розпорядження голови Галицької райдержадміністрації № 166 від 17.03.2016 р.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 за довіреністю №6 від 23.08.2016р.;

від відповідача: не зявився;

від третьої особи: ОСОБА_4 за довіреністю б/н від 10.09.2016 р.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області (суддя Фанда О.М.) від 23.06.2016 р. задоволено позов у повному обсязі, визнано недійсним розпорядження голови Галицької райдержадміністрації № 166 від 17.03.2016 р. про припинення договору оренди не витребуваних земельних часток (паїв) від 02.12.2013 р., у зв'язку із набуттям прав власності на земельні ділянки. Стягнуто з Галицької районної державної адміністрації на користь ТОВ «Галицька аграрна компанія» 1378, 00 грн. судового збору.

Рішення суду мотивовано загалом тим, що оспорюваним розпорядженням в односторонньому порядку, всупереч умов договору оренди не витребуваних земельних часток (паїв) припинено право оренди, при цьому, незважаючи на те, що наче б то таке прийняття розпорядження відбулося на підставі набуття власниками земельних паїв правовстановлюючих документів про право власності на земельні ділянки, що передбачено і зрештою п. 4.1 договору оренди, іншим розпорядженням Галицької адміністрації № 205 від 18.03.2016 р. надано дозвіл іншому субєкту господарювання ТОВ «ОСОБА_2 альянс «Золота Нива» на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), що передаються в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Дубовецької сільської ради під не витребуваними паями.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням третьою особою ТОВ «Зерновий Альянс «ОСОБА_2» подано апеляційну скаргу б/н від 04.07.2016р. на зазначене рішення суду.

Така скарга мотивована тим, що договір оренди припинив свою дію на підставі п.п.4.1, 4.2 такого договору та ст.. 32 Закону України «Про оренду землі» внаслідок отримання власниками земельних паїв правовстановлюючих документів про право власності на земельні ділянки, які входять до загальної площі орендованої землі, що право позивача оспорюваним розпорядженням не порушено, оскільки договір припинив дію не на підставі розпорядження, а на підставі умов договору внаслідок настання юридичного факту - отримання власниками земельних паїв правовстановлюючих документів про право власності на земельні ділянки.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач послався на ті ж підстави і обставини, які стали підставою прийняття судом такого рішення а також звернув увагу, що у матеріалах справи відсутні первинні докази отримання власниками земельних паїв правовстановлюючих документів про право власності на земельні ділянки саме на усю площу 177,713 га орендованої згідно договору землі, і що прийняття розпорядження про припинення договору оренди є фактично односторонньою відмовою від договору. Крім цього зазначив, що згідно умов такого договору, у разі отримання окремими власниками земельних паїв правовстановлюючих документів про право власності на земельні ділянки, можливо вносити зміни до договору в частині, а не припиняти його дію загалом.

Присутні у судовому засіданні представники позивача та третьої особи висловили клопотання відповідно про задоволення апеляційної скарги та відмову у її задоволенні. Крім цього, представником третьої особи у судовому засіданні подано письмове клопотання про витребування в порядку ст. 38 ГПК України від Галицької районної державної адміністрації як докази у даній справі неукладеності договору оренди не витребуваних земельних часток (паїв) від 02.12.2013 р., а також докази отримання власниками земельних паїв правовстановлюючих документів про право власності на земельні ділянки, які стали підставою прийняття оскаржуваного розпорядження.

Таке клопотання третьої особи судовою колегією відхиляється, оскільки особа у якої пропонується витребувати такі докази є стороною (відповідачем) у даному судовому процесі, у відповідності до ст. 22 ГПК України наділена самостійними процесуальними правами на подання доказів обгрунтованості власних доводів чи заперечень, а такому, таке клопотання третьої сторони, яка зрештою і сама має такі ж процесуальні права, оцінюється як намагання всупереч вимог ст. 33 ГПК України, захистити права відповідача та довести замість нього обгрунтованість дій щодо прийняття оспорюваного розпорядження.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Як вірно встановлено місцевим та перевірено апеляційним судом, 02.12.2013 р. між Галицькою районною державною адміністрацією як орендодавцем (відповідачем) та ТОВ «Галицька аграрна компанія» як орендарем (позивач) на підставі розпорядження райдержадміцністрації №502 від 02.12.2013 р. укладено договір оренди не витребуваних земельних часток (паїв), відповідно до умов якого відповідач передав, а позивач прийняв у строкове платне користування земельні частки (паї) загальною площею 177, 713 га, які знаходяться на території Дубівецької сільської ради за межами населеного пункту для ведення позивачем товарного сільськогосподарського виробництва. (т.1, а.с. 11-12)

18.12.2013 р. вказаний договір зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Дубівецької сільської ради за №204.

Факт передання земельних часток (паїв) позивачу підтверджується актом від 02.12.2013 р. (т.1, а.с. 13)

Згідно п.п. 3.3, 4.1 договору, сторони мають право:

- у разі закінчення дії договору до закінчення польових робіт термін оренди земельної частки (паю) продовжити до повного завершення збирання врожаю;

- вносити зміни та доповнення у договір за згодою обох сторін у письмовій формі.

Термін дії договору 2 роки та 11 місяців, але не більше ніж до отримання власниками паїв правовстановлюючих документів на право власності на земельну ділянку, тобто до листопад 2016 року.

17.03.2016 р. Галицькою районною державною адміністрацією прийнято розпорядження №166, яким вирішено припинити вказаний вище договір оренди невитребуваних земельних часток (паїв), у звязку з набуттям права власності та виділенням власникам на основі не витребуваних земельних часток (паїв) земельної ділянки в натурі (на місцевості); визнати таким, що втратило чинність розпорядження № 502 від 02.12.2013 р. «Про передачу у оренду не витребуваних земельних часток (паїв) на території Дубівецької сільської ради»; направити ТОВ «Галицька аграрна компанія» лист-повідомлення при припинення дії договору.

Згідно п.1 зазначеного вище розпорядження підставою припинення договору оренди невитребуваних земельних часток (паїв) від 02.12.2013 р. стало набуття права власності та виділення власникам на основі невитребуваних земельних часток (паїв) земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до ст. 2, 3 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Згідно з п.7 ч. 1 ст.13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань, зокрема, використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Відповідно до п. 12 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 року №122 нерозподілені (не витребувані) земельні ділянки передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду. Тому нерозподілені земельні ділянки до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності передаються в оренду органами виконавчої влади та місцевого самоврядування, як розпорядниками, на загальних засадах.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до договору відповідач на підставі зазначеного вище акту прийманняпередачі надав позивачу у строкове платне користування не витребуванні земельні частки (паї) загальною площею 177, 713 га, які знаходяться на території Дубівецької сільської ради за межами населеного пункту Галицького району Івано-Франківської області для ведення позивачем товарного сільськогосподарського виробництва.

Статтею13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» встановлено, що нерозподілені (не витребувані) земельні ділянки за рішенням районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки.

Вказаною вище нормою передбачено право органу місцевого самоврядування (позивача по справі) щодо передачі не витребуваних земельних ділянок у оренду з обмеженням терміну, зокрема до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку.

Вірний зроблено висновок судом першої інстанції, що з моменту отримання власниками не витребуваних земельних ділянок актів на право власності, зобовязання по договору оренди повинно бути припинено. Припинення дії договору повинно відбуватись у відповідності до вимог чинного законодавства та відповідно до умов договору.

При цьому, помилковим висновком суду першої інстанції є те, що чинне законодавство не містить поняття «припинення договору», яке на переконання колегії апеляційного суду є тотожним поняттю» «припинення зобовязання».

Так, у відповідності до ч. 1 ст.598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Оскільки п. 3.3 договору передбачена можливість вносити за взаємною згодою до нього зміни, а відповідачем не доведено у відповідності до ст. 33 ГПК України, що станом на дату прийняття оспорюваного рішення місцевого органу виконавчої влади, на усю площу 177,713 га орендованої земельної ділянки власники земельних паїв отримали правовстановлюючі документи про право власності на такі земельні ділянки, зважаючи, що чинність договору також була визначена не тільки щодо настання конкретного юридичного факту, а і строку, який завершується 02.11.2016 р., відповідач зобовязаний був за спільною згодою із позивачем внести зміни до такого договору, припинивши його дію в частині площі земельної ділянки, на яку отримано документи про право власності власниками земельних паїв.

Прийняття оскаржуваного ж рішення, судам апеляційної інстанції розцінюється як одностороння відмова від виконання договору, що суперечить як умовам договору, так і вимогам чинного законодавства.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до п. «г» ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Таким чином, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав такий акт, порушення у звязку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Вище наведене свідчить про незаконність прийняття відповідачем оспорюваного розпорядження, яке правомірно судом першої інстанції визнано недійсним.

При цьому, доводи третьої особи як автора апеляційної скарги про неукладеність припиненого розпорядженням Галицької райдержадміністрації договору оренди, а відповідно і відсутність факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, судом апеляційної інстанції відхаються як неналежні, оскільки предметом спору у даній справі не є сам договір, а також те, що він реально виконувався (земля оброблялася, а плата за землю (земельний податок) сплачувався).

Вірно також судом першої інстанції звернуто увагу на те, що розпорядженням Галицької райдержадміністрації №205 від 18.03.2016 р. надано дозвіл іншому субєкту господарювання ТзОВ «Зерновий альянс «Золота Нива» (у справі - третя особа) на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), що передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Дубовецької сільської ради під не витребуваними (паями) і тим самим визнано те, що не на усі земельні паї в адміністративних межах Дубовецької сільської ради, громадянами отримано документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку (земельний пай).

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Третьою особою не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість вимог, заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що прийняте судом першої інстанції та оскаржуване третьою особою рішення, прийняте із дотриманням норм чинного законодавства та у відповідності до обставин справи, тому підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 23.06.2016 р. у даній справі № 909/402/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи повернути до господарського суду Івано-Франківської області.

ОСОБА_5Матущак

Cудді С.М.Бойко

ОСОБА_1