РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2016Справа №910/14202/16

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Мелагрейн" в особі ліквідатора Самосуд Жанни Олександрівни
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Мелагрейн"
простягнення 82 777 грн 56 коп.
Представники:
від позивача: Самосуд Ж.О. - представник за довіреністю
від відповідача: Мироненко І.В. - представник за довіреністю
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

03.08.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелагрейн" в особі ліквідатора Самосуд Жанни Олександрівни з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Мелагрейн" про стягнення 82 777 грн 56 коп. заборгованості за реалізований товар/послуги протягом січня-червня 2012 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість встановлено наявність господарських операцій між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мелагрейн" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Мелагрейн", а саме позивачем протягом січня-червня 2012 року відображено податкові зобов'язання щодо відповідача на суму 82 777 грн 56 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.2016 порушено провадження у справі № 910/14202/16, розгляд справи призначений на 29.08.2016.

09.08.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява.

23.08.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

29.08.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, для дослідження та оцінки доказів по справі у судовому засіданні 29.08.2016 оголошено перерву до 19.09.2016.

06.09.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли клопотання про долучення доказів та пояснення.

У судове засідання 19.09.2016 з'явилися представники сторін та надали пояснення по суті спору. Представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача надав пояснення відповідно до яких заперечує проти заявлених позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, та просить суд відмовити позивачу в задоволені позовних вимог.

У судовому засіданні 19.09.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість встановлено наявність господарських операцій між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мелагрейн" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Мелагрейн", а саме позивачем протягом січня-червня 2012 року відображено податкові зобов'язання щодо відповідача на суму 82 777 грн 56 коп., а саме у січні 2012 року - на суму 16 653 грн 73 коп., у лютому 2012 року - на суму 14 759 грн 20 коп., у березні 2012 року - на суму 14 316 грн 87 коп., у квітні 2012 року - на 12 706 грн 27 коп., в травні 2012 року - на суму 12 160 грн 897 коп., в червні 2012 року - на суму 12 180 грн 62 коп.

Згідно з вимогами статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору; письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

При цьому згідно зі статтею 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи рекомендації, викладені в пункті 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Судом встановлено, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження існування між сторонами договірних відносин щодо поставки товару/надання послуг, та доказів поставки товару/надання послуг. Надана позивач податкова декларація з податку на додану вартість за 2012 рік не може бути прийнята судом в якості належного доказу поставки товару/надання послуг, оскільки не є первинним документом який фіксує факт здійснення господарських операцій.

Відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську діяльність та підтверджує її здійснення.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України N 88 від 24.05.1995, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Згідно з пунктом 2.2 Положення первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо неможливо, безпосередньо після її завершення.

У пунктах 2.4, 2.5 Положення визначено, що первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Отже, для вирішення питання про виникнення у покупця/замовника обов'язку з оплати вартості товару/послуги мають значення належні та допустимі докази - передбачені законом документи, якими стверджується сам факт здійснення господарської операції з надання послуг/передачі товару або товаророзпорядчого документу на товар.

З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що позивач не довів належним чином заявлені позовні вимоги, оскільки позивачем не надано належних та пустими доказів існування між сторонами договірних відносин щодо поставки товару/надання послуг, у зв'язку з чим вимоги позивача визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 26.09.2016

Суддя Н.Б. Плотницька