ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2016 р. Справа № 920/92/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Плахов О.В., суддя Здоровко Л.М. , суддя Шутенко І.А.

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, (за довіреністю від 06.01.2016р. №22/103)

1-го відповідача не з'явився,

2-го відповідача не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства Міськводоканал Сумської міської ради (вх. 1491 С/2), на рішення господарського суду Сумської області від 13.04.2016р. у справі № 920/92/15

за позовом Комунального підприємства Міськводоканал Сумської міської ради, м. Суми,

до відповідачів 1. Товариства з обмеженою відповідальністю ІКС-ПРЕС, м. Суми;

2. Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради та здійснення процесуального правонаступництва, м. Суми;

про визнання недійсним договору оренди,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 13.04.2016р. (колегія суддів у складі: головуючого судді Джепи Ю.А., судді Коваленко О.В., Резніченко О.Ю) у задоволенні позову відмовлено.

Комунальне підприємство Міськводоканал Сумської міської ради з рішенням суду першої інстанції не погодилось, звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 13.04.2016р. у справі № 920/92/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 11.07.2016р. задоволено клопотання другого відповідача про заміну сторони у справі та здійснено процесуальне правонаступництво Управління майна комунальної власності Сумської міської ради на Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради.

У судовому засіданні 21.09.2016р. представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просив рішення місцевого господарського суду скасувати.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Між управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради та товариством з обмеженою відповідальністю ІКС-ПРЕС укладено договір оренди нерухомого комунального майна від 25.12.2013 р. № УМКВ-0565 на нежитлове приміщення, площею 259,9 кв.м., що розташоване за адресою: м. Суми, вул. Харківська, 24.

Даний договір укладено на підставі наказу начальника управління майна комунальної власності Сумської міської ради від 25.12.2013 № 09.01-09/303, про що безпосередньо зазначено в п. 1.1. договору оренди.

Відповідно ст. 765 ЦК України та ч. 1 ст. 13 Закону України Про оренду державного та комунального майна передача об'єкта оренди орендарю здійснюється негайно або у строк і на умовах, встановлених договором оренди.

Як передбачено умовами п. 7.2.1. договору оренди нерухомого комунального майна від 25 грудня 2013 р. № УМКВ-0565 управління майна комунальної власності Сумської міської ради взяло на себе зобов'язання передати об'єкт оренди одночасно з підписанням цього договору відповідно до розділу 3.

Оскільки, вищезазначений договір оренди нерухомого комунального майна, між управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради та товариством з обмеженою відповідальністю ІКС-ПРЕС підписано 25.12.2013р., об'єкт оренди за адресою вул. Харківська, 24 у м. Суми мав бути переданий відповідачем за актом приймання-передачі 25.12.2013р..

Однак, акт приймання - передачі об'єкта оренди підписано між сторонами не було з огляду на наступне.

Попереднім орендарем нежитлового приміщення по вул. Харківській, 24 була Сумська дирекція Українського державного підприємства поштового зв'язку Укрпошта на підставі договору оренди від 09.11.1998 № ФМ-206.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.10.2013 залишено без змін рішення господарського суду Сумської області від 22.08.2013 в справі № 5021/1165/12, згідно з яким попереднього орендаря - Сумську дирекцію Українського державного підприємства поштового зв'язку Укрпошта вирішено виселити з цього нежитлового приміщення площею 259,9 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Харківська, 24.

Сумська дирекція Українського державного підприємства поштового зв'язку Укрпошта оскаржила постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.10.2013 в справі № 5021/1165/12 до Вищого господарського суду України. Скарга була прийнята до касаційного провадження, про що постановлено ухвалу від 20.12.2013, цією ж ухвалою Вищий господарський суд України зупинив виконання рішення господарського суду Сумської області від 22.08.2013 № 5021/1165/12 до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

За таких обставин, на момент укладення договору оренди нерухомого комунального майна від 25.12.2013 р. № УМКВ-0565, попередній орендар Сумська дирекція Українського державного підприємства поштового зв'язку Укрпошта не здійснив всі дії щодо передачі приміщення.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.01.2014 р. постанова Харківського апеляційного господарського суду від 24.10.2013 та рішення господарського суду Сумської області від 22.08.2013 в справі № 5021/1165/12 скасовано, а справу передано до господарського суду Сумської області на новий розгляд.

У процесі нового розгляду зазначеної справи позовні вимоги управління майна комунальної власності Сумської міської ради були знов задоволені в повному обсязі рішенням господарського суду Сумської області від 25.06.2014, яке залишено в силі постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.10.2014р.

Одночасно, рішенням Сумської міської ради від 29.10.2014 р. № 3664-МР Про передачу в користування комунальному підприємству Міськводоканал Сумської міської ради майна комунальної власності територіальної громади міста Суми, вирішено передати в тимчасове безкоштовне користування комунальному підприємству Міськводоканал Сумської міської ради майно комунальної власності територіальної громади міста Суми, нежитлове приміщення по вул. Харківській, 24 у м. Суми, площею 259,9 кв. м, для виконання статутних повноважень, у порядку, установленому чинним законодавством, зокрема для розміщення в даному приміщенні сервісного центру для обслуговування мешканців міста Суми.

30.10.2014 складено та підписано акт приймання-передачі, згідно до якого Українське державне підприємство поштового зв'язку Укрпошта повернто спірне приміщення управлінню майна комунальної власності Сумської міської ради, а управління в той же день, на виконання рішення Сумської міської ради від 29.10.2014 № 3664-МР, уклало з КП Міськводоканал Сумської міської ради договір користування від 30.10.2014 № УМКВк - 0757 та передало за актом приймання - передачі підприємству приміщення по вул. Харківській, 24 загальною площею 259,9 кв.м.

Враховуючи викладені обставини, позивач вважає, що договір оренди нерухомого комунального майна від 25.12.2013 № УМКВ-0565 з ТОВ ІКС-ПРЕС на нежитлове приміщення, розташоване за адресою м. Суми, вул. Харківська, 24, площею 259,9 кв.м., було укладено передчасно, так як на момент його підписання і до 30.10.2014 приміщення займала інша юридична особа. Таким чином, при укладенні спірного правочину була порушена частина 5 ст. 203 ЦК України, тобто зазначений правочин укладався без наміру на реальне настання правових наслідків (фіктивний правочин). Тому відповідно до ст. 234 ЦК України просить суд визнати недійсним вищезазначений договір оренди.

Господарський суд Сумської області прийняв рішення від 13.04.2016р. яким відмовив у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх оцінки судом першої інстанції, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги та залишенню без змін рішення господарського суду Сумської області від 13.04.2016р. по даній справі, виходячи з наступного.

Предметом позову в даній справі є визнання недійсним договору оренди нерухомого майна № УМКВ-0565 від 25.12.2013, укладеного між управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради та ТОВ ІКС-ПРЕС стосовно оренди нежитлового приміщення по вулиці Харківська, 24 в м. Суми.

Недійсність даного договору обґрунтовується позивачем з посиланням на ч. 5 ст. 203 ЦК України та ст. 234 ЦК України.

На підтвердження недійсності договору оренди, позивач КП Міськводоканал СМР та відповідач управління майна комунальної власності Сумської міської ради надали наступні документи та пояснення:

- наказ управління майна комунальної власності Сумської міської ради № 2301-10/178 від 20.10.2014, яким скасовано раніше прийнятий управлінням наказ на підставі якого укладено оскаржуваний договір оренди;

- пояснення позивача з приводу того, що на момент укладення оскаржуваного договору з ТОВ ІКС-ПРЕС на оренду вищезазначеного приміщення, його займала інша особа - УДППЗ Укрпошта в особі Сумського відділення.

Ч. 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, що згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України свідчить про його недійсність.

Відповідно до розяснень, наданих у п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними № 11 від 29.05.2013 р. вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон повязує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та, в разі задоволення позовних вимог, зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким саме нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (його частина).

З огляду на вказані положення, для визнання договору фіктивним, позивач зобов'язаний довести, що його сторони вчинили такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний або його вчинено з іншою метою, ніж та, яка передбачена його змістом.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними № 9 від 06.11.2009 для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. При цьому, необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин.

Таким чином, фіктивність договору виникає за умови невиконання всіма його сторонами взятих на себе зобов'язань за ним та відсутності у них наміру з цього приводу з самого початку укладення такого договору.

Як вбачається з матеріалів справи, нежитлове приміщення, площею 259,9 кв.м., розташоване по вулиці Харківська, 24 в місті Суми є об'єктом комунальної власності територіальної громади міста Суми.

Станом на 25.12.2013р. управління не мало жодних договірних відносин з приводу оренди даного приміщення, а тому вирішило передати його в користування іншій особі - ТОВ ІКС-ПРЕС, у зв'язку з чим між ними було укладено договір оренди нерухомого майна № УМКВ-0565.

Змістом п. 1.1 даного договору передбачено, що ТОВ ІКС-ПРЕС набуло права оренди на вказане приміщення на підставі п. 1.5 наказу управління майна комунальної власності Сумської міської ради № 09.01-09/303 від 25.12.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Однак, акт приймання-передачі вищезазначеного нежитлового приміщення між сторонами укладено не було, хоча обов'язок управління по передачі такого приміщення передбачено п. 7.2.1 вказаного договору, у зв'язку з чим та з огляду на п. 3.1.договору, ТОВ ІКС-ПРЕС не вступив у строкове платне користування ним.

Отже, на момент укладення оскаржуваного договору, нежитлове приміщення у фактичне користування ТОВ ІКС-ПРЕС передано не було через невиконання управлінням свого зобов'язання з цього приводу.

Невиконання управлінням такого обов'язку пов'язано з тим, що в день укладення вказаного договору до управління надійшла ухвала Вищого господарського суду України від 20.12.2013 в справі № 5021/1165/12, якою було зупинено виконання постанови апеляційної інстанції в цій справі з приводу виселення з цього приміщення попереднього орендаря - УДППЗ Укрпошта, з яким договірні відносини управління на той час вже фактично були припинені у зв'язку із закінченням 16.01.2012 строку дії раніше існуючого між ними договору оренди.

Правомірність укладення договору з ТОВ ІКС-ПРЕС підтверджується положеннями ч. 1 ст. 319 ЦК України, відповідно до якої, управління, як уповноважений міською радою орган, має право розпоряджатися в межах наданих повноважень майном комунальної власності, зокрема, передавати його в оренду іншим особам.

У подальшому,не виконавши взятого раніше на себе зобов'язання з передачі нежитлового приміщення за актом приймання-передачі ТОВ ІКС-ПРЕС, 20.10.2014р. управлінням видано наказ № 2301-10/178, п. 2 якого вирішено скасувати п. 1.5 наказу від 25.12.2013 року № 09.01-09/303, що став підставою для укладення з даним товариством оскаржуваного договору оренди.

При цьому, не дивлячись на наявність дійсного договору оренди з ТОВ ІКС-ПРЕС, 30.10.2014 управлінням передане те ж саме нежитлове приміщення в оренду на користь КП Міськводоканал СМР, про що між ними укладено договір оренди № УМКВк-0757.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ ІКС-ПРЕС оскаржило вказані дії управління до суду.

Відповідно до ч.3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ковпаківським районним судом в межах справи № 592/2261/15-а розглянуто спір між ТОВ ІКС-ПРЕС та управлінням майна комунальної власності Сумської міської ради з приводу незаконності винесення останнім наказу від 20.10.2014 в частині пункту 2, що стосується передачі в оренду ТОВ ІКС-ПРЕС вищезазначеного приміщення.

За результатами розгляду даного спору, 10.06.2015 Ковпаківським районним судом міста Суми винесено постанову, якою вирішено визнати протиправним та скасувати даний наказ управління в зазначеній частині. Дана постанова в апеляційному порядку не оскаржувалася, а тому набрала законної сили.

З огляду на вказані обставини у сукупності можна дійти до висновку, що ТОВ ІКС-ПРЕС було вжито всіх можливих заходів для досягнення правового результату за укладеним з управлінням договору оренди - отриманням в користування спірного нежитлового приміщення, що виключає умову для визнання договору фіктивним.

Отже, фіктивний правочин не відповідає загальним підставам дійсності правочинів, зазначеним у ч. 5 статті 203 Цивільного кодексу України, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний.

Таким чином, фіктивний правочин існує лише на папері. Його основне завдання полягає в тому, щоб створити уявлення в оточуючих суб'єктів про наявність правового зв'язку між сторонами такого правочину.

Разом з тим, у разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

За загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків.

Такої правової позиції дотримується ВГСУ у постанові від 02.06.2015р. по справі № 916/3916/14.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що сам факт не оформлення акту приймання передачі орендованого приміщення не може свідчити про наявність підстав для визнання недійсним договору оренди. Фактично майно було прийнято після передачі його в оренду ТОВ ІКС-ПРЕС. Саме не оформлення акту також не може свідчити про неможливість виконання договору укладеного з ТОВ ІКС-ПРЕС.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведені обставини справи та норми права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, рішення господарського суду Харківської області від 13.04.2016р. у справі № 920/92/15 підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Міськводоканал Сумської міської ради, м. Суми залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 13.04.2016 р. по справі № 920/92/15 без змін.

Повний текст постанови складено 23.09.2016 року

Головуючий суддя Плахов О.В.

Суддя Здоровко Л.М.

Суддя Шутенко І.А.