ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.09.16р. Справа № 904/7945/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 Дніпро" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси" (м. Дніпро)

про стягнення заборгованості за кредитним договором № 051211-КЛТ від 05.12.2011 у загальному розмірі 1 695 057 грн. 80 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 - представник (довіреність № 128 від 24.03.2016)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "ОСОБА_1 Дніпро" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 051211-КЛТ від 05.12.2011 у загальному розмірі 1 695 057 грн. 80 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 1 417 389 грн. 51 коп. - заборгованість за кредитом;

- 244 802 грн. 72 коп. - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом;

- 32 865 грн. 57 коп. - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов кредитного договору № 051211-КЛТ від 05.12.2011 в частині повного та своєчасного повернення наданого кредиту та сплати процентів за його користування. За прострочення виконання зобов'язання на підставі пункту 3.4.11. договору позивач нарахував та просить суд стягнути пеню за загальний період з 03.08.2015 по 31.07.2016 в сумі 32 865 грн. 57 коп.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 28.09.2016.

У судове засідання 28.09.2016 з'явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання 28.09.2016 не з'явився, причин нез'явлення суду не повідомив, відзиву на позов та інші витребувані судом документи не надав, з приводу чого суд зазначає наступне.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини 1 статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 2 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи Спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 12.09.2016, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 49044, м. Дніпро, вулиця Рогальова, будинок 21-А, на вказану адресу і направлялась кореспонденція господарського суду для відповідача.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2016 була отримана відповідачем 21.09.2016, що підтверджується поштовим повідомленням № 807 720). При цьому, протягом тижня з моменту отримання відповідачем ухвали суду будь-яких заперечень на позовні вимоги позивача суду не надано.

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвала суду від 12.09.2016 була надіслана сторонам у справі завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

У судовому засіданні 28.09.2016 представник позивача виклав та обґрунтував позовні вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Вимоги ухвал суду позивачем були виконані у повному обсязі.

Крім того, представник позивача заперечував проти відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що інфляційні процеси в економіці держави негативним чином відображаються на його фінансовому стані, а затягування моменту прийняття рішення, з урахуванням вказаних обставин, порушує його права. Крім того, у судовому засіданні позивач наголошував на тому, що матеріали справи містять всі необхідні докази та матеріали для прийняття обґрунтованого рішення у справі, а дії відповідача свідчать про затягування процесу, оскільки, як вбачається з матеріалів справи відповідач протягом декількох років не погасив існуючу заборгованість, що в свою чергу, призводить до подальшого порушення прав позивача.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина 1 статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представника позивача, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 05.12.2011 між Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 Дніпро" (далі - банк, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси" (далі - позичальник, відповідач) було укладено кредитний договір № 051211-КЛТ (далі - договір,а.с. 13-18), відповідно до умов якого банк, на умовах договору, відкриває позичальнику відновлювану траншеву кредитну лінію на загальна суму 30 000 000 грн. 00 коп. При видачі кожного траншу повинна дотримуватися пропорція "1:1" - сума оформлених в заставу Банку майнових прав на грошові кошти на вкладному рахунку: сума траншу до видачі. Строки користування кожним окремим кредитом визначається відповідним договором про надання кредиту (траншу). Заборгованість за кредитами має бути погашена в строки, вказані у відповідних договорах про надання кредиту (траншу), але не пізніше 01.06.2012 (пункт 1.1. договору).

В подальшому, між сторонами було укладено договір № 140313 від 14.03.2013 про зміну кредитного договору, яким сторони виклали текст кредитного договору в новій редакції. У відповідності до вказаних змін, у пункті 1.1. договору сторони погодили, що банк, на умовах договору, відкриває позичальнику відновлювану траншеву кредитну лінію на загальна суму 30 000 000 грн. 00 коп. При видачі кожного траншу повинна дотримуватися пропорція "1:1" - сума оформлених в заставу Банку майнових прав на грошові кошти на вкладному рахунку: сума траншу до видачі. Строки користування кожним окремим кредитом визначається відповідним договором про надання кредиту (траншу), але не пізніше 01.07.2013. Починаючи з 01.07.2013 видача кредитів (траншів) здійснюється на підставі окремого рішення кредитного комітету банка зі строками повернення отриманих кредитів, вказаними у відповідних договорах про надання кредиту (траншу), але не пізніше 31.01.2014.

У пунктах 5.1., 5.2. та 5.3. договору сторони погодили таке:

- договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до повного виконання зобов'язань сторонами за договором (пункт 5.1. договору);

- строком дії договору є час, впродовж якого існують зобов'язання сторін, що виникли на підставі договору (пункт 5.2. договору);

- закінчення строку ді договору не звільняє сторін від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору (пункт 5.3. договору).

Так, в процесі виконання вказаного кредитного договору його умови неодноразово змінювалися сторонами, про що укладалися договори, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с.19-32).

Доказів визнання недійсним або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є кредитним договором, а тому саме умови укладеного сторонами договору № 051211-КЛТ від 05.12.2011 зі всіма змінами та відповідні положення статей параграфів 1, 2 глави 71 підрозділу І розділу III Цивільного кодексу України, регулюють права та обов'язки сторін, що виникають при одержанні та поверненні кредиту.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 цієї глави і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові), зокрема, грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Так, у розділі 1 договору сторони визначили предмет договору, зокрема:

- кредити надаються на наступні цілі (мета використання кредитів): поповнення обігових коштів (пункт 1.2. договору);

- суми кредитів у день їх надання спрямовуються банком: на поточний рахунок позичальника № 2600-8-30538401 у банку для розрахунків відповідно до цілей, вказаних у пункті 1.2. договору. Якщо інше не визначено відповідним договором про надання кредиту (траншу) (пункт 1.3. договору);

- процентна ставка за користування кредитами встановлюється у розмірі 20,6 % річних (пункт 1.4. договору);

- сплата та нарахування процентів банку за користування кредитами відбувається щомісячно, в період сплати процентів, вказаний в пункті 2.3.2. договору, а також у день повного погашення заборгованості за кредитами. У разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитами у строки, що встановлені у договорах про надання кредиту (траншу) або у пункті 1.1. договору, плата за користування одержаним кредитом або часткою кредиту, вказаною у відповідному договорі про надання кредиту (траншу) або у пункті 1.1. договору, в період, який починається на наступний день за днем погашення кредиту і до дня фактичного повернення кредиту позичальником, встановлюється в розмірі 25,6 % річних (пункт 1.5. договору);

- погашення заборгованості за кредитами, наданими за договором, відбувається у строк, встановлений пунктом 1.1. договору, на рахунки банку, що вказані у відповідних договорах про надання кредиту (траншу). Датою погашення заборгованості за кредитами вважається дата зарахування грошових коштів на рахунки банку, що вказані у відповідних договорах про надання кредиту (траншу) (пункт 1.6. договору).

Відповідно до пункту 2.3.1. договору розрахунок суми процентів за користування кредитами починається з дня фактичного виникнення дебетового залишку на рахунку обліку кредитної заборгованості, відкритому банком для обліку заборгованості позичальника за кредитами, наданими згідно з договором.

В подальшому, між сторонами було укладено договір № 010612 від 01.06.2012 про зміну кредитного договору, яким сторони, зокрема, виклали пункти 1.1., 1.4. та 1.5. кредитного договору в новій редакції. Так, зокрема, між сторонами було досягнуто згоди щодо наступного: термін погашення заборгованості - не пізніше 01.12.2012; процентна ставка - 17,85%; у разі несвоєчасного погашення заборгованості, процентна ставка - 22,85% (а.с.19).

Також, між сторонами було укладено договір № 301112 від 30.11.2012 про зміну кредитного договору, яким сторони, зокрема, виклали пункти 1.1., 1.4. та 1.5. кредитного договору в новій редакції. Так, зокрема, між сторонами було досягнуто згоди щодо наступного: термін погашення заборгованості - не пізніше 01.12.2013; процентна ставка - 19,1%; у разі несвоєчасного погашення заборгованості, процентна ставка - 24,1% (а.с.20).

Крім того, між сторонами було укладено договір № 140313 від 14.03.2013 про зміну кредитного договору, яким сторони виклали текст кредитного договору в новій редакції. Так, в новій редакції було досягнуто згоди щодо такого:

- кредити надаються на наступні цілі (мета використання кредитів): поповнення обігових коштів (пункт 1.2. договору);

- суми кредитів у день їх надання спрямовуються банком: на поточний рахунок позичальника № 2600-8-30538401 у банку для розрахунків відповідно до цілей, вказаних у пункті 1.2. договору у валюті наданого кредиту, або у тій валюті, в яку конвертовано наданий кредит згідно з заявкою - зобов'язанням позичальника, за формою, визначеною банком, якщо інше не визначено відповідним договором про надання кредиту (траншу) (пункт 1.3. договору);

- процентна ставка за користування кредитами встановлюється у розмірі 19,1 % річних. Сторони домовились, що у разі прострочення повернення кредиту плат за користування одержаним кредитом в період, який починається на наступний день за днем погашення кредиту згідно договору і до дня фактичного повернення кредиту позичальником встановлюється в розмірі 24,1 % за користування кредитними ресурсами, що надані в гривні. Сума заборгованості за кредитом, що не сплачена позичальником у визначений договором термін, наступного робочого дня вважається простроченою (пункт 1.4. договору);

- порядок оплати банку нарахованих процентів за користування кредитами здійснюється позичальником щомісячно, в період сплати процентів, вказаний в пункті 2.3. договору, а також у день повного погашення заборгованості за кредитами. У разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитами у строки, що встановлені у договорах про надання кредиту (траншу) або у пункті 1.1. договору, плата за користування одержаним кредитом або часткою кредиту, вказаною у відповідному договорі про надання кредиту (траншу) або у пункті 1.1. договору, в період, який починається на наступний день за днем погашення кредиту і до дня фактичного повернення кредиту позичальником, встановлюється в розмірі 24,1 % річних (пункт 1.6. договору);

- сплата банку позичальником заборгованості за кредитами, наданими за договором, здійснюється у строк, встановлений пунктом 1.1. договору, на рахунки банку, що вказані у відповідних договорах про надання кредиту (траншу). Датою погашення заборгованості за кредитами вважається дата зарахування грошових коштів на рахунки банку, що вказані у відповідних договорах про надання кредиту (траншу) (пункт 1.7. договору).

В подальшому, між сторонами було укладено договір № 010713 від 01.07.2013 про зміну кредитного договору, яким сторони, зокрема, виклали пункти 1.1., 1.4., 1.6. та 6.4. кредитного договору в новій редакції, а саме:

- банк, на умовах договору, відкриває позичальнику відновлювану траншеву кредитну лінію на загальна суму 30 000 000 грн. 00 коп. При видачі кожного траншу повинна дотримуватися пропорція "1:1" - сума оформлених в заставу Банку майнових прав на грошові кошти на вкладному рахунку: сума траншу до видачі. заборгованість за кредитами має бути погашена в строки, вказані у відповідних договорах про надання кредиту (траншу), але не пізніше 31.01.2014 (пункт 1.1. договору);

- процентна ставка за користування кредитами встановлюється у розмірі 19,35 % річних. Сторони домовились, що у разі прострочення повернення кредиту плат за користування одержаним кредитом в період, який починається на наступний день за днем погашення кредиту згідно договору і до дня фактичного повернення кредиту позичальником встановлюється в розмірі 24,35 % за користування кредитними ресурсами, що надані в гривні. Сума заборгованості за кредитом, що не сплачена позичальником у визначений договором термін, наступного робочого дня вважається простроченою (пункт 1.4. договору);

- порядок оплати банку нарахованих процентів за користування кредитами здійснюється позичальником щомісячно, в період сплати процентів, вказаний в пункті 2.3. договору, а також у день повного погашення заборгованості за кредитами. У разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитами у строки, що встановлені у договорах про надання кредиту (траншу) або у пункті 1.1. договору, плата за користування одержаним кредитом або часткою кредиту, вказаною у відповідному договорі про надання кредиту (траншу) або у пункті 1.1. договору, в період, який починається на наступний день за днем погашення кредиту і до дня фактичного повернення кредиту позичальником, встановлюється в розмірі 24,35 % річних (пункт 1.6. договору).

Також, між сторонами було укладено договір № 300114 від 30.01.2014 про зміну кредитного договору, яким сторони, зокрема, виклали пункти 1.1., 1.4., 1.5. 1.6. та 6.4. кредитного договору в новій редакції, а саме:

- банк, на умовах договору, відкриває позичальнику відновлювану траншеву кредитну лінію на загальна суму 30 000 000 грн. 00 коп. При видачі кожного траншу повинна дотримуватися пропорція: в період з 05.12.2011 по 28.02.2014 - "1:1" - сума оформлених в заставу Банку майнових прав на грошові кошти - сума заборгованості позичальника за договором; в період з 01.03.2014 до кінця строку дії договору - "1,05:1" - сума оформлених в заставу банку майнових прав на грошові кошти: сума заборгованості позичальника за договором. Заборгованість за кредитами має бути погашена в строки, вказані у відповідних договорах про надання кредиту (траншу), але не пізніше 30.01.2015 (пункт 1.1. договору);

- процентна ставка за користування кредитами встановлюється у розмірі 19,75% річних. Сторони домовились, що у разі прострочення повернення кредиту плат за користування одержаним кредитом в період, який починається на наступний день за днем погашення кредиту згідно договору і до дня фактичного повернення кредиту позичальником встановлюється в розмірі 24,75% за користування кредитними ресурсами, що надані в гривні (пункт 1.4. договору);

- порядок оплати банку нарахованих процентів за користування кредитами здійснюється позичальником щомісячно, в період сплати процентів, вказаний в пункті 2.3. договору, а також у день повного погашення заборгованості за кредитами. У разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитами у строки, що встановлені у договорах про надання кредиту (траншу) або у пункті 1.1. договору, плата за користування одержаним кредитом або часткою кредиту, вказаною у відповідному договорі про надання кредиту (траншу) або у пункті 1.1. договору, в період, який починається на наступний день за днем погашення кредиту і до дня фактичного повернення кредиту позичальником, встановлюється в розмірі 24,75 % річних (пункт 1.6. договору);

- сторони домовились, що уразі невиконання або неналежного виконання умов пункту 3.4.13 договору плата за користування одержаним кредитом в період протягом якого зобов'язання позичальника не виконувалось, встановлюється в розмірі 24,75% річних за користування кредитними ресурсами, що надані в гривні (пункт 6.4. договору).

У відповідності до умов кредитного договору між сторонами було досягнуто згоди щодо надання кредитних коштів в загальній сумі 9 000 000 грн. 00 коп. Вказана згода була досягнута шляхом укладення наступних договорів про надання кредиту (траншу):

1) договір про надання кредиту (траншу) № 071211 від 07.12.2011, в якому сторони досягли згоди щодо такого:

- банк надає позичальнику кредит (транш) згідно з договором в сумі 4 000 000 грн. 00 коп.;

- сума кредиту спрямовується банком: на поточний рахунок позичальника у банку № 2600-8-30538401 для розрахунків відповідно до цілей, вказаних у пункті 1.2. кредитного договору № 051211-КЛТ від 05.12.2011;

- позичальник зобов'язується повернути кредит, наданий за договором, не пізніше 01.06.2012 на рахунок банку № 2062-8-30538401;

- процентна ставка за користування кредитом встановлюється у розмірі 20,6 % річних;

- проценти за користування кредитом, наданим за договором, сплачуються в строки, встановлені кредитним договором № 051211-КЛТ від 05.12.2011, на рахунок банку № 2068-5-3058402;

- надання кредиту, його повернення, нарахування та сплата процентів, іншої винагороди банку здійснюється на умовах, передбачених кредитним договором № 051211-КЛТ від 05.12.2011 та договором;

2) договір про надання кредиту (траншу) № 091211 від 09.12.2011, в якому сторони досягли згоди щодо такого:

- банк надає позичальнику кредит (транш) згідно з договором в сумі 4 000 000 грн. 00 коп.;

- сума кредиту спрямовується банком: на поточний рахунок позичальника у банку № 2600-8-30538401 для розрахунків відповідно до цілей, вказаних у пункті 1.2. кредитного договору № 051211-КЛТ від 05.12.2011;

- позичальник зобов'язується повернути кредит, наданий за договором, не пізніше 01.06.2012 на рахунок банку № 2062-8-30538401;

- процентна ставка за користування кредитом встановлюється у розмірі 20,6 % річних;

- проценти за користування кредитом, наданим за договором, сплачуються в строки, встановлені кредитним договором № 051211-КЛТ від 05.12.2011, на рахунок банку № 2068-5-3058402;

- надання кредиту, його повернення, нарахування та сплата процентів, іншої винагороди банку здійснюється на умовах, передбачених кредитним договором № 051211-КЛТ від 05.12.2011 та договором;

3) договір про надання кредиту (траншу) № 140114 від 14.01.2014, в якому сторони досягли згоди щодо такого:

- банк надає позичальнику кредит (транш) згідно з договором, укладеного в рамках кредитного договору № 051211-КЛТ від 05.12.2011 із всіма змінами та доповненнями, укладеного між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси" в сумі 1 000 000 грн. 00 коп.;

- сума кредиту спрямовується банком: на поточний рахунок позичальника у банку № 2600-8-30538401 для розрахунків відповідно до цілей, вказаних у пункті 1.2. кредитного договору № 051211-КЛТ від 05.12.2011;

- позичальник зобов'язується повернути кредит, наданий за договором, не пізніше 31.01.2014 на рахунок банку № 401;

- процентна ставка за користування кредитом встановлюється: 19,35% річних за користування кредитними ресурсами, що надані в гривні. У разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом у строки, встановлені пунктом 3 договору застосовуються санкції за невиконання зобов'язань передбачені пунктом 1.4 кредитного договору та розділом 6 кредитного договору;

- проценти за користування кредитом, наданим за договором, сплачуються в строки, встановлені кредитним договором, на рахунок банку № 01;

- надання кредиту, його повернення, нарахування та сплата процентів, іншої винагороди банку здійснюється на умовах, передбачених кредитним договором та договором.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач на виконання умов кредитного договору в період з 07.12.2011 по 14.01.2014 надав відповідачу кредит в загальній сумі 9 000 000 грн. 00 коп., що підтверджується меморіальними ордерами за вказаний періоди, які були долучені до матеріалів справи, а саме:

- меморіальним ордером № К/495303 від 07.12.2011 про надання відповідачу кредиту в сумі 4 000 000 грн. 00 коп. (а.с.34);

- меморіальним ордером № К/496295 від 09.12.2011 про надання відповідачу кредиту в сумі 4 000 000 грн. 00 коп. (а.с.35);

- меморіальним ордером № К/762148 від 14.01.2014 про надання відповідачу кредиту в сумі 1 000 000 грн. 00 коп. (а.с.33).

Згідно з частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Так, у пунктах 2.3.1. та 2.3.2. договору, з урахуванням змін, сторони визначили, що розрахунок суми процентів за користування кредитами починається з дня фактичного виникнення дебетового залишку на рахунку обліку кредитної заборгованості відкритому банком для обліку заборгованості позичальника за кредитами, наданими згідно з договором. Проценти за користування кредитами, наданими за договором, нараховуються банком та сплачуються позичальником щомісячно в останній робочий день поточного місяця, а також у день повного погашення заборгованості за кредитами для закриття договору (достроково або при настанні строку погашення), але не пізніше дати погашення кредитів, вказаної у пункті 1.1. договору, виходячи із суми заборгованості на позичковому рахунку та процентної ставки, вказаної у пункті 1.4. договору. У разі якщо день нарахування та сплати процентів припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, проценти нараховуються та сплачуються в робочий день, що йому передує. Сума заборгованості за кредитом/кредитами, що не сплачена позичальником у визначений договором строк, наступного робочого дня вважається простроченою та відображається на рахунку простроченої заборгованості. Зазначеному в пункті 1.8. договору. Проценти за користування кредитами сплачуються на рахунки банку, що вказані у відповідних договорах про надання кредиту (траншу). Датою сплати процентів вважається дата зарахування грошових коштів на рахунки банку, що вказані в договорах про надання кредиту (траншу).

Як було зазначено вище, процентні ставки за користування кредитними коштами, наданими банком на виконання спірного договору, в процесі виконання умов кредитного договору змінювалися, про що укладалися договори про зміну кредитного договору.

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, у терміни, погоджені сторонами у договорі, отриманий кредит відповідачем у повному обсязі повернутий не був, крім того, відповідач порушив терміни сплати процентів за користування вказаним кредитом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін, суд виходив також із наступного.

Згідно зі статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

В свою чергу, відповідачем зобовязання за кредитним договором в частині повного та своєчасного повернення наданого кредиту та сплати процентів за його користування у повному обсязі не виконані, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в наступних сумах:

- 1 417 389 грн. 51 коп. - заборгованість за кредитом;

- 244 802 грн. 72 коп. - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом в період з 30.04.2015 по 29.07.2016.

Так, з долучених до матеріалів справи банківських виписок по рахунку відповідача вбачається, що відповідачем було повернуто наданий позивачем кредит лише частково - в сумі 7 582 610 грн. 49 коп.

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджується, що в порушення умов кредитного договору, а також вказаних норм чинного законодавства відповідач не виконав зобов'язання щодо своєчасного повернення отриманого кредиту та сплати нарахованих процентів за його користування.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статті 33 та статті 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому, доказів погашення вказаної вище заборгованості відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу за спірний період, шляхом надання належних доказів, не спростував.

Так, станом на час вирішення спору по суті в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не залучені до матеріалів справи, докази на підтвердження погашення відповідачем 1 417 389 грн. 51 коп. заборгованості за кредитом та 244 802 грн. 72 коп. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом в період з 30.04.2015 по 29.07.2016.

При цьому, розрахунок вищенаведених сум заборгованості по кредиту, а також заборгованості по процентам (станом на 01.08.2016), доданий позивачем до позовної заяви, визнається судом обґрунтованим (а.с.36-37).

За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення 1 417 389 грн. 51 коп. заборгованості за кредитом та 244 802 грн. 72 коп. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом в період з 30.04.2015 по 29.07.2016 суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов'язань - способи або види забезпечення виконання зобов'язань.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності з пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, у пункті 3.4.11. договору сторони передбачили, що у разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитами та/або процентами за користування ними, позичальник зобов'язується сплатити банку пеню за кожний день прострочки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

На підставі вказаного пункту договору, з урахуванням того, що позивачем його зобов'язання за договором були виконані у повному обсязі, а відповідачем порушені, була нарахована пеня за загальний період прострочення виконання грошових зобов'язань відповідачем з 03.08.2015 по 31.07.2016 у сумі 32 865 грн. 57 коп.

Розрахунок пені, здійснений позивачем, визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства та фактичним обставина справи (а.с.37-38).

Враховуючи встановлений судом факт несвоєчасного повернення отриманого кредиту, порушення строків сплати процентів за договором, умови пункту 3.4.11. договору та положення наведених правових норм, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за несвоєчасність виконання грошових зобов'язань за договором підлягають задоволенню в сумі 32 865 грн. 57 коп.

Отже, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, судові витрати по справі, з урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача у сумі 25 425 грн. 87 коп.

Керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси" (49044, м.Дніпро, вулиця Рогальова, будинок 21-А; ідентифікаційний код 35202094) на користь Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 Дніпро" (01601, м. Київ, вулиця Мечникова, будинок 3; ідентифікаційний код 14352406) - 1 417 389 грн. 51 коп. заборгованості за кредитом, 244 802 грн. 72 коп. процентів за користування кредитом, 32 865 грн. 57 коп. пені, 25 425 грн. 87 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя ОСОБА_3