КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2016 р. Справа№ 927/594/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Сотнікова С.В.

Доманської М.Л.

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства

"Ніжинський механічний завод"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 03.08.2016

у справі №927/594/16 (суддя Фесюра М.В.)

за позовом гр. ОСОБА_2

до відповідача ПАТ "Ніжинський механічний завод"

про стягнення середнього заробітку у розмірі 26`712,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 03.08.2016 у справі №927/594/16 задоволено позовні вимоги, стягнуто з публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) "Ніжинський механічний завод" на користь гр. ОСОБА_2 26`712 грн середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, судовий збір в розмірі 1378 грн в дохід державного бюджету. Не погоджуючись, ПАТ "Ніжинський механічний завод" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 03.08.2016 у справі №927/594/16 та прийняти нове, яким в задоволенні вимог відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.09.2016 (в складі колегії суддів: Верховець А.А. - головуючий, Остапенка О.М., Сотнікова С.В.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження, призначено до розгляду на 27.09.2016 о 14:10 в судовому засіданні у приміщенні суду за адресою: м. Київ, вул. Шолуденка, 1 (зал судових засідань №1). Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 26.09.2016, здійсненого у зв'язку з перебування судді Остапенка О.М. у відпустці, для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію у складі головуючого судді Верховця А.А., суддів Сотнікова С.В., Доманської М.Л.

Наводячи підстави з яких порушено питання про перегляд оскарженого рішення в змісті скарги зазначалось про порушення норм матеріального і процесуального права, що призвели до прийняття неправильного рішення, що судом неповно з'ясовані всі обставини в їх сукупності, наведені доводи і міркування в підтвердження викладених обставин.

Наголошено на пропущенні встановленого ст. 233 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП) України строку звернення з позовними вимогами до відповідача, що розрахунок з гр. ОСОБА_2 по заробітній платі був проведений 11.02.2016, що і посилання заявника на обставини, за яких він дізнався про порушення свого права - отримання інформації щодо порушення провадження у справі про банкрутство ПАТ "Ніжинський механічний завод" після спливу цього строку, а відповідно і підстави поновлення пропущеного строку позовної давності за заявленими вимогами судом першої інстанції не є обґрунтованими.

Від гр. ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому наведені доводи на користь необґрунтованості скарги, зазначено про те, що із позовом про стягнення заборгованості він звернувся у межах встановленого строку, проте ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06.06.2016 провадження у справі про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненніз з ПАТ "Ніжинський механічний завод" на користь гр. ОСОБА_2 було закрито саме у зв'язку з порушенням провадження у справі про банкрутство ПАТ "Ніжинський механічний завод" господарським судом.

В ході розгляду справи в засіданні суду забезпечена можливість надання пояснень по суті спору, обміну репліками і запитаннями між представниками учасників провадження, безпосередня участь останніх в повному та усебічному розгляді обставин справи в їх сукупності, рівність процесуальних прав усіх з учасників, вчинені дії, спрямовані на об'єктивне встановлення дійсних обставин. Проте, в засідання з розгляду скарги представники сторін не з'явились, процесуальними правами не скориставшись та інших додаткових доказів не надали, від позивача у справі надійшла заява про розгляд скарги без його участі.

Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази у т.ч. й завчасного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, процесуальні строки розгляду скарги, що спливають, відсутність яких-небудь клопотань, у т.ч. про відкладення розгляду справи, інших нерозглянутих клопотань чи то таких, які не могли раніше бути заявлені з об'єктивних підстав через обмеженість строків розгляду, неподання яких-небудь інших письмових доказів, окрім тих, що були подані в суді першої інстанції, клопотань щодо витребування чи то дослідження додаткових доказів, які підлягають оцінці судом з метою повного та усебічного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду скарги по суті.

Досліджуючи матеріали, оцінюючи наявні докази, колегія суддів відзначає, що відповідно до ст. 4, 4-1 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України суд вирішує спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

За змістом ст. 99, 101 ГПК України в апеляційній інстанції з урахуванням особливостей справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції, переглядаючи рішення, апеляційний господарський суд користується правами, наданими суду першої інстанції. У процесі перегляду господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у повному обсязі.

Як вбачається, відповідно до відомостей відображених у трудовій книжці гр. ОСОБА_2 був звільнений з підприємства відповідача - ПАТ "Ніжинський механічний завод" 20.03.2014. При звільненні розрахунок у порядку, встановленому законодавством проведений не був. Зокрема, ч. 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 116 цього Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

27.05.2014 Ніжинський міськрайонний суд видав судовий наказ у справі №740/2285/14 про стягнення з відповідача на користь позивача 5505,52 грн невиплаченої заробітної плати. Згідно з наданого відповідачем переліку виконавчих документів та сум, що підлягають стягненню, вищезазначена сума була перерахована (списана) відповідачем на рахунок Головного територіального управляння юстиції у Чернігівській області платіжним дорученням №2101 від 11.02.2016. Як підтверджується наданою позивачем довідкою банку вищевказані кошти надійшли на особовий рахунок стягувача 18.02.2016.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Спору ж, як вбачається і не було.

В рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що згідно зі ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В постанові Верховного Суду України від 04.02.2015, про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 23.09.2014 у справі №927/741/13 Верховний Суд України зазначив, що аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 №4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Також Верховний Суд України у постанові №6-76цс14 від 02.07.2014 вказав, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невикористану відпустку порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти.

Остаточний розрахунок позивач отримав 18.02.2016, отже відповідач має нести відповідальність за несвоєчасний розрахунок з дня звільнення по вищенаведену дату. Затримка з вини відповідача розрахунку при звільненні позивача складає 481 день: 198 днів у 2014 році, 251 день у 2015 році та 32 дні у 2016 році. Відповідно до наданої відповідачем довідки середньоденний розмір заробіної плати, розрахований в порядку, встановленому постановою КМУ №100 від 08.02.1995, становить 55,65 грн, отже загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки становить 26767,65 грн, позивачем заявлено до стягнення 27712 грн середнього заробітку.

Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Цією ж статтею передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору працівник може звернутись до суду протягом трьох місяців з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Відхиляючи доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів відзначає, що в порядку визначеному наведеною вище нормою позивач звернувся до відповідного суду, але ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06.06.2016 провадження у справі №740/1828-16-ц було закрито у зв'язку з порушенням провадження у справі про банкрутство ПАТ "Ніжинський механічний завод". Згідно з резолютивною частиною вказаної ухвали судом у т.ч. роз'яснено гр. ОСОБА_2 право звернення до господарського суду з відповідною заявою.

Статтею 234 КЗпП України передбачено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. Верховний Суд України у постанові №6-409с16 від 06.04.2016 вказував, що встановлені ст. 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Верховний Суд України у постанові №6-409с16 від 06.04.2016 вказував, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Як зазначалось вище, остаточний розрахунок позивач отримав 18.02.2016 і як вимагається ст. 233 КЗпП України позивач своєчасно у тримісячний строк звернувся з відповідним позовом саме до міськрайонного суду (17.05.2016), про що зазначено в ухвалі Ніжинського міськрайонного суду від 06.06.2016, якою останній закрив провадження у справі через її підвідомчість господарському суду у зв'язку з порушенням провадження у справі про банкрутство боржника. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо поважності причин пропуску строку позовної давності позивачем.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, обставини справи в їх сукупності, перевіривши матеріали і дослідивши наявні докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, перевірки законності та обґрунтованості рішення у повному обсязі, колегія суддів не вбачає доводи, наведені в апеляційній скарзі обґрунтованими і такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, які є підставою скасування оскарженого рішення як такого, що в повній мірі вимогами законності та обґрунтованості відповідає.

Керуючись ст. 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу органу публічного акціонерного товариства "Ніжинський механічний завод" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 03.08.2016 у справі №927/594/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили

Повний текст постанови складено 29.09.2016

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді С.В. Сотніков

М.Л. Доманська