ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2016 р. Справа № 911/2228/16

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Колесника Р.М. за участю секретаря судового засідання Щотової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 Україна, м. Дніпропетровськ

до публічного акціонерного товариства Суднобудівний завод Залів, АРК., м. Керч

про стягнення 99 303,00 гривень

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність № б/н від 15.12.2015;

від відповідача: не зявилися.

Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 Україна (позивач) до публічного акціонерного товариства Суднобудівний завод Залів (відповідач) про стягнення 99 303,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором № 260 від 01.09.2004.

Статтею 3 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України визначено поняття тимчасова окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) і встановлено особливий правовий режим цієї території (стаття 4), особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Так, статтею12 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України змінено територіальну підсудність судових справ у зв'язку з неможливістю здійснення правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях. Зазначеною статтею Закону передбачено, зокрема, забезпечення розгляду справ господарського суду Автономної Республіки Крим господарським судом Київської області, господарського суду міста Севастополя - господарським судом міста Києва, Севастопольського апеляційного господарського суду - Київським апеляційним господарським судом.

Відповідач, у судове засідання не зявився, відзиву на позовну заяву не надав, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення до суду не надсилав.

Відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи у спосіб розміщення відповідної інформації про час розгляду справи на сайті господарського суду Київської області.

Згідно п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки матеріали справи є достатніми для всебічного, повного та обєктивного розгляду усіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути її за відсутності представника відповідача та відзиву на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.09.2004 між ОАО «АГА Україна» (правонаступник - Публічне акціонерне товариство «Лінде Газ») (постачальник) та Відкритим акціонерним товариством «Суднобудівний завод «Залів» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Суднобудівний завод «Залів») (покупець) укладено договір №260, відповідно до умов якого, постачальник зобов'язується протягом строку дії цього договору поставити, а покупець прийняти і оплатити кисень рідкий технічний, далі іменований продукція.

Якість і кількість продукції повинні відповідати даним, зазначеним у специфікації додаток 1 до даного договору. Постачальник гарантує видачу сертифікатів якості на кожну поставку продукції (п.п. 2.1.-2.2. договору).

Вартість продукції визначається згідно специфікації додатку 1. Орієнтовна сума договору становить 810 560,00 гривень. Розрахунок за продукцію здійснюється шляхом оплати рахунків, що виставляються постачальником, двічі в місяць. При цьому покупець проводить оплату продукції: поставленої в першій половині місяця до 30-го числа кожного поточного місяця, поставленої у другій половині місяця до 15-го числа кожного місяця, наступного за розрахунковим. Вартість продукції встановлена на день підписання цього договору. Постачальник має право змінити вартість продукції у разі зміни індексу інфляції, вартості сировини і витрат, безпосередньо пов'язаних з продукцією, про що сторони оформляють відповідну додаткову угоду. Постачальник зобов'язаний видати покупцеві рахунок, накладну і податкову на продукцію і послуг (п.п. 3.1. - 3.3. договору).

Відповідно до додаткової угоди №16 від 27.03.2013 року, були внесені зміни до специфікації №1, таким чином вартість кисню рідкого технічного за 1 тонну складає 1 590,00 гривень, доставка автотранспортом 505,00 гривень за 1 тонну.

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу:

- 22.01.2014 товар на суму 1 257,00 гривень, згідно видаткової накладної від 22.01.2014 №000421942;

- 22.01.2014 товар на суму 50 280,00 гривень, згідно видаткової накладної від 22.01.2014 №00042167;

- 23.02.2014 товар на суму 50 280,00 гривень, згідно видаткової накладної від 22.01.2014 №000424851;

Відповідно до п. 3.2 договору з урахуванням змін внесених додатковою угодою №4 від 20.11.2006, оплата поставленої продукції здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника покупцем, протягом семи банківським днів з дати поставки продукції.

Проте, як стверджує позивач, відповідач не розрахувався за отриманий товар, у звязку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 99 303,00 гривень з вимогою про стягнення якої позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до частини першої статті 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно частини другої статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Частиною другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки заборгованість відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашена, доказів оплати та відзиву на позов відповідач до суду не надав, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога про стягнення з відповідача 99 303,00 гривень боргу за поставлений товар підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 49 ГПК України покладається судом на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 44, 49, 75, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Суднобудівний завод «Залів» (98310, ОСОБА_2 Республіка Крим, м. Керч, вул. Танкістів, 4, код 14307251) на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Україна» (49074, м. Дніпропетровськ, вул. Киснева, 1, код 05761850) 99 303,00 гривень основного боргу, 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) гривень 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 15.09.2016 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 20.09.2016.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Р.М. Колесник