ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.09.16р. Справа № 904/6504/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбудремонттехнологія", м.Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест", м.Дніпро

про стягнення 132 146, 55 грн.

Суддя Мілєва І.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 05.07.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № 052 від 02.10.2015р.;

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрбудремонттехнологія" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест" про стягнення 132 146, 55 грн., з яких: 120 000,00грн. - основний борг, 3935,34грн.-3% річних, 8211,21грн.- інфляційні втрати. Позовні вимоги мотивовані ухиленням відповідача від повернення сплачених позивачем грошових коштів у розмірі 120 000,00грн. (платіжне доручення № 44 від 02.06.2015р.) за товар (електрозварювальну трубу), оскільки до даного часу, як зазначає позивач, поставка товару відповідачем не здійснена.

Ухвалою суду від 08.08.2016р. порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 25.08.2016р.

Ухвалою суду від 25.08.2016 р. розгляд справи відкладено на 20.09.2016 р. зобовязано позивача до засідання подати договір №112-05 від 28.05.2015р. та специфікацію, на підставі яких позивачем були перераховані грошові кошти у розмірі 120 000,00 грн.

14.09.2016р. відповідач подав до суду заперечення на позов, просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 20.09.2016р. в засіданні оголошено перерву до 27.09.2016р.

У судове засідання з'явились представники позивача та відповідача.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач у позовній заяві стверджує, що 02.06.2015р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрбудремонттехнологія» платіжним дорученням № 44 на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест» було перераховано грошові кошти в сумі 120 000,00 грн. в якості оплати за товар (електрозварювальну трубу). Однак до даного часу поставка товару відповідачем не здійснена, грошові кошти в розмірі 120 000,00 грн. не повернуті. З метою безпосереднього врегулювання спору, позивач направив на адресу відповідача рекомендованим листом письмову вимогу вих. № 61 від 07.07.2016р. про повернення сплачених коштів. Позивач зазначає, що до даного часу відповідь на вказану вимогу не отримана, грошові кошти на адресу позивача не надходили. Не повертаючи сплачені позивачем грошові кошти, ТОВ «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест» порушує права та законні інтереси ТОВ «Укрбудремонттехнологія», а також положення Цивільного та Господарського кодексів України.

У звязку із вищевикладеним, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 3935,34грн. та інфляційні втрати у розмірі 8 211,21грн.

Відповідач подав до суду заперечення, в яких зазначив, що в травні 2015 року ТОВ «Укрбудремонттехнологія» звернулось до ТОВ «ПІК «Енерго-Інвест» щодо купівлі зварних сталевих труб (далі - товар). ТОВ «ПІК «Енерго-Інвест» в свою чергу сформувало відповідний рахунок-фактуру № 112 від 29.05.2015р. (а.с. 34), який був виставлений ТОВ «Укрбудремонттехнологія» шляхом направлення факсу та поштою, на підтвердження чого надав копії фіскального чеку та опису вкладення від 29.05.2015р. (а.с. 35). Окрім того, труби вказані в рахунку-фактурі № 112 від 29.05.2015р., були (і є) в наявності, відповідач готовий був передати товар позивачу, про що було повідомлено ТОВ «Укрбудремонттехнологія» листом № 515 від 29.05.2015р. (а.с.33), який був направлений факсом та поштою разом з рахунком-фактурою № 112 від 29.05.2015р. Відповідно до рахунку-фактури № 112 від 29.05.2015р. відвантаження проводиться по письмовому повідомленню про готовність до відвантаження та 100% передоплати згідно цього рахунку. Загальна сума замовленого позивачем товару складає 412 100,70 грн., що встановлено в рахунку-фактурі. На виконання рахунку-фактури № 112 від 29.05.2015р. позивач 02.06.2015р. частково сплатив на відповідний розрахунковий рахунок позивача, який вказаний в цьому рахунку, грошові кошти в сумі 120 000, 00 грн. Тобто, позивач здійснивши часткову передоплату по рахунку-фактури № 112 від 29.05.2015р. прийняв пропозицію, а отже погодився з умовами визначеними у відповідному рахунку-фактури. Станом на сьогоднішній день рахунок відповідача так і не сплачений позивачем в повному обсязі, не сплаченими залишились 292 100,70 грн. Отже, позивач не виконав в повному обсязі обов'язки по оплаті товару згідно рахунку-фактури № 112 від 29.05.2015р., а отже у відповідача на даний час не виникло обов'язку по передачі товару (згідно рахунку-фактури товар відвантажується після 100% передоплати), а у позивача відсутні підстави вимагати у відповідача поставки товару не кажучи вже про повернення коштів.

Відповідно до платіжного доручення № 44 від 02.06.2015р. (а.с. 9) позивач сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 120 000,00 грн. з призначенням платежу: «оплата за трубу згідно дог. № 112-05 від 28.05.2015р. за трубу електросварну».

Ухвалою суду від 25.08.2016р. зобовязано позивача надати договір №112-05 від 28.05.2015р.

Станом на 28.09.2016р. позивач договір №112-05 від 28.05.2015р. до суду не надав. Зазначив, що вказаний договір між сторонами не укладався.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України).

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України).

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 2 ст. 205 Цивільного кодексу України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).

До правовідносин, що виникли між сторонами застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та поставку.

Позивач у позовній заяві посилається на ст. 525 та ст. 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України) та зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України). Стверджує, що відповідач в односторонньому порядку відмовився від договору.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (статті 655 Цивільного кодексу України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України).

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 265 Господарського кодексу України).

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (п. 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Доказів укладення між сторонами договору купівлі-продажу у формі єдиного документа, підписаного сторонами, до суду не надано. Таким чином, оскільки законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів, суд приходить до висновку, що сторонами укладено договір купівлі-продажу у спрощений спосіб, а сплата позивачем відповідачу грошових коштів у розмірі 120 000,00 грн., відповідно до платіжного доручення № 44 від 02.06.2015р., свідчить про підтвердження прийняття до виконання зобовязання.

Оскільки термін виконання відповідачем обов'язку щодо поставки труби не встановлений (протилежне сторонами не доведено), то відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України позивач має право вимагати його виконання у будь-який час, а відповідач повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги.

Доказів звернення до відповідача із вимогою поставити товар на сплачену суму 120 000,00 грн. позивач не надав. У судовому засіданні 20.09.2016р. представник позивача на запитання суду відповів, що з вимогою про поставку товару до відповідача не звертався. Отже, строк виконання зобовязання щодо поставки товару на сплачену суму 120 000,00 грн. вважається таким, що не настав. Враховуючи вищевикладене, посилання позивача на односторонню відмову відповідача від зобов'язання є безпідставним.

27.09.2016р. позивач подав до суду пояснення та складену ним довідку №89 від 27.09.2016р., відповідно до якої він підтверджує, що на його адресу рахунок-фактура № 112 від 29.05.2015р. за супровідним листом № 515 від 29.05.2015р. не надходили.

Суд вважає за необхідне зазначити, що платіжне доручення про сплату 120 000,00грн., подане позивачем не містить жодних посилань на рахунок-фактуру № 112 від 29.05.2015р., тому факт отримання позивачем вищевказаного рахунку не потребує ані доведення, ані спростування. Натомість судом враховано пояснення позивача, надані як у судових засіданнях, так і безпосередньо у позовній заяві. Так, позивач стверджував, що товар, а саме: електрозварювальні труби до даного часу відповідачем не поставлені (а.с.3), що разом із перерахуванням коштів підтверджує намір позивача отримати товар.

27.09.2016р. позивач подав до суду пояснення, в яких зазначив, що відповідно до платіжного доручення №44 від 02.06.2015р., позивач сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 120 000,00 грн. з призначенням платежу: оплата за трубу згідно дог. № 112-05 від 28.05.2015р. за трубу електросварну. Вказаний договір в подальшому укладений не був, будь-якої поставки товару на оплачену суму не проводилось, у зв'язку з чим, будь-яких договірних правовідносин між сторонами не виникало та на даний час немає. Згідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Таким чином, внаслідок відсутності між сторонами будь-яких договірних правовідносин та будь-яких інших правових підстав отримання грошових коштів, грошові кошти в сумі 120 000,00 грн. є безпідставно набутими та такими, що підлягають поверненню ТОВ ПІК Енерго-Інвест на користь ТОВ Укрбудремонттехнологія в повному обсязі.

За своєю правовою природою подане позивачем пояснення є зміною підстави позову. Так, спочатку позивач посилався на односторонню відмову відповідача від виконання зобовязання, а у поясненнях вимагає стягення коштів на підставі ст1212 ЦК України.

До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви (ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України). 25.08.2016р. було розпочато розгляд справи по суті, про що свідчить відповідний запис у протоколі судового засідання. Таким чином, суд не приймає до уваги зміну підстави позову.

З огляду на викладене, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 120 000,00 грн. є такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно відсутні і підстави для стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 3 935,34 грн. та інфляційних втрат у розмірі 8 211,21 грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у розмірі 1378,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.1, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його оголошення, а у разі якщо в судовому засідання було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.09.2016р.

Суддя ОСОБА_3