номер провадження справи 4/73/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2016 Справа № 908/2259/16

За позовом Державного підприємства "Дніпровське", (69013, м. Запоріжжя, вул. Незалежності, буд. 13)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, (АДРЕСА_1)

про зобов'язання звільнення та повернення майна

Суддя Зінченко Н.Г.

Представники сторін:

Від позивача - Кондратенко Ю.С., директор (наказ №16-п від 12.02.2016р.;

від відповідача - ОСОБА_4., довіреність б/н від 25.07.2016р.

26.08.2016 р. до господарського суду Запорізької області звернулося Державне підприємство "Дніпровське", м. Запоріжжя, з позовною заявою до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Запоріжжя про зобов'язання звільнити та повернути нежитлове приміщення, загальною площею 51,5 кв. м., розміщене за адресою АДРЕСА_2, складське приміщення що знаходиться на балансі Військового радгоспу "Дніпровський".

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 26.08.2016р. порушено провадження у справі № 908/2259/16, справі присвоєно номер провадження 4/73/16, судове засідання призначено на 19.09.2016 р., у сторін витребувані документи і докази, необхідні для вирішення спору.

За письмовими клопотаннями представника позивача та відповідача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 19.09.2016 р. справу розглянуто, прийнято та оголошено, на підставі ст. 85 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві, на підставі ст. ст. 526, 530, 532, 785 ЦК України, ст. 18, ст. 26, 27, 29 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", договорі оренди № 7 від 27.04.2006рю індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності просить позов задовольнити та зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 звільнити та повернути не житлове приміщення, загальною площею 51,5 кв. м., розміщене за адресою АДРЕСА_2, складське приміщення що знаходиться на балансі Військового радгоспу "Дніпровський".

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив, заявлені вимоги вважає безпідставними та необґрунтованими. У відзиві зазначає, що Рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.08.2016 року по справі №908/1731/16 встановлено, що договір оренди нежитлового приміщення № 7 від 27.04.2006 припинився в силу закону у зв'язку зі спливом строку, на який його було укладено. Позивач звернувся до суду, з посиланням на те, що Відповідач не виконує вимоги щодо повернення майна. Однак, дані твердження не відповідають дійсності, оскільки жодних вимог про повернення майна на адресу відповідача не надходило. Твердження позивача, про те, що 15.08.2016 ним була направлена вимога вих. № 84, в якій зазначалось про необхідність повернення майна та підписання акту приймання передачі, не може бути належним повідомленням про повернення майна, оскільки на підтвердження факту відправлення даних документів, додано тільки фіскальний чек, однак єдиним документом, що підтверджує факт відправлення конкретно визначеного документа є опис вкладення у разі внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю. Крім того, зазначає, що позивачем не доведено факту перебування ФОП ОСОБА_2 в орендованому приміщенні, натомість ФОП ОСОБА_2 в приміщенні не перебуває, та припинила ним користуватись ще з 12.05.2016 року. Враховуючи викладене, відповідач просить суд в позові відмовити.

Крім того, 19.09.2016р. на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про припинення провадження по справі №908/2259/16.

Представник позивача проти клопотання про припинення провадження по справі заперечив.

Розглянувши заявлене відповідачем клопотання про припинення провадження по справі, суд відмовив у його задоволенні у зв'язку з наступним.

Припинення провадження у справі - це форма завершення справи, яке зумовлене передбаченими законом обставинами, що повністю виключають можливість судочинства. Господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку: припинення існування предмету спору, якщо між сторонами не залишилося неврегульованих питань; спір врегульовано самими сторонами після звернення з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

Позивачем заявлені позовні вимоги про зобов'язання звільнити та повернути майно. Належним доказом виконання зобов'язання про повернення майна є акт приймання-передачі майна (приміщення), проте відповідачем не надано двостороннього підписаного акту приймання-передачі спірного майна (доказів фактичної передачі майна), не міститься двостороннього підписаного акту і в матеріалах справи №908/2259/16, отже підстав для припинення провадження у справі у суду не має.

Також, 19.09.2016р. від відповідача по справі №908/2259/16 господарським судом Запорізької області отримано клопотання про огляд доказів у місці їх знаходження, в якому зокрема відповідач просить провести огляд нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м.Запоріжжя, вул. Незалежності, буд.13.

Клопотання відповідача задоволенню не підлягає у зв'язку з наступним.

Згідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази додаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 39 ГПК України Господарський суд може провести огляд та дослідження письмових і речових доказів у місці їх знаходження в разі складності подання цих доказів.

У клопотанні повинно бути зазначено: обставин, що перешкоджають наданню доказу; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ.

Отже, суд не збирає докази замість сторони, суд лише допомагає стороні в отриманні цих доказів.

Як вже було зазначено належним доказом виконання зобов'язання про повернення майна є двосторонньо підписаний акт приймання-передачі приміщення, тому обставини, які може підтвердити огляд спірного приміщення відповідач не навів.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд -

ВСТАНОВИВ:

27.04.2006 року між Військовим радгоспом "Дніпровський" МО України, далі Орендодавець, та приватним підприємцем ОСОБА_5, далі Орендар, був укладений Договір оренди № 7 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності, далі Договір, відповідно до предмету якого (п. 1.1.) Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно (нежитлове приміщення), загальною площею 51,5 кв. м., розміщене за адресою АДРЕСА_2, складське приміщення що знаходиться на балансі Військового радгоспу "Дніпровський", вартість якого визначено згідно з актом оцінки і становить залишковою вартістю 9579, 00 грн., майно передається в оренду з метою ведення підприємницької діяльності (виробництво соняшникової олії).

Відповідно до п. п. 2.4., 2.5. Договору у разі припинення цього Договору майно повертається Орендарем Орендодавцю. Орендар повертає майно Орендодавцю аналогічно порядку, встановленому при передачі майна Орендарю цим Договором. Майно вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі. Обов'язок по складанню акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні Договору.

Розділом 10 Договору визначено, що цей договір укладено на 1 рік, що діє з 27.04.2006 року до 25.04.2007 року. Зміни і доповнення або розірвання цього договору допускаються за взаємної згоди сторін, зміни та доповнення, що пропонується внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною. За ініціативою однієї із сторін цей договір може бути розірвано рішенням господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно з п. 10.6 Договору сторони встановлено, що у разі відсутності зави однієї із сторін про припинення або зміну цього Договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах які були передбачені Договором. Пунктом 10.8 Договору визначено, що чинність цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку на який його було укладено; приватизації орендованого майна орендарем; загибелі об'єкта оренди; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням арбітражного суду; банкрутства орендаря та інших випадках, прямо передбачених законом.

Відповідно до акту б/н приймання передачі об'єкта від 27.04.2006 року, що є невід'ємною частиною Договору оренди № 7 від 27.04.2006р. індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності, ВС "Дніпровський" передає, а ПП ОСОБА_2 приймає в оренду приміщення маслоцеха.

В подальшому доповненнями до Договору від 24.04.2007 року, від 23.04.2008 року, від 22.04.2009 року, від 22.04.2010 року, від 22.04.2011 року, від 22.04.2012 року, від 22.04.2013 року сторони домовилися вважати згідно п. 10.6 Договору його продовженим до 24.04.2008 року, до 23.04.2009 року, до 23.04.2010 року, до 23.04.2011 року, до 23.04.2012 року, до 23.04.2013 року, до 23.04.2014 року, до 23.04.2016 року відповідно.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 323 від 13.08.2015 року перейменовано Військовий радгосп "Дніпровський" (, адреса: вул. Незалежності, буд. 13) у Державне підприємство "Дніпровське". Пунктом 2 зазначеного наказу наказано затвердити нову редакцію Статуту Державного підприємства "Дніпровське". Відповідно до п. 1.2 Статуту (дата реєстрації 15.09.2015р., номер запису 7014457) Державне підприємство "Дніпровське" є правонаступником Військового радгоспу "Дніпровський".

Таким чином, позивач взяті на себе зобов'язання за Договором, в частині передачі майна в оренду, виконав належним чином і у повному обсязі.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази та вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 11 Цивільного кодексу України закріплено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до п. 2 цієї статті підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зобов'язанням, відповідно до п. п. 1, 2 ст. 509 цього Кодексу, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки за договором оренди № 7 від 27.04.2006р. індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, передано в оренду майно, що належить до державної власності, при вирішенні спору судом застосовуються приписи Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

23.04.2016р. закінчився строк на який було укладено Договір оренди № 7 від 27.04.2006р. між сторонами.

Як то передбачено п. 10.6 Договору, 12.05.2016 року ДП "Дніпровське" направило на адресу ФОП ОСОБА_2 повідомлення (Лист № 51) про припинення дії договору оренди № 7 від 27.04.2006 року з 23.04.2016 року та просило повернути об'єкт оренди. Вказаний лист був отриманий особисто відповідачем 12.05.2016 року про що свідчить її підпис.

20.05.2016 року ДП «Дніпровське» на адресу ФОП ОСОБА_2 направило претензію вих.№54, у якій ще раз повідомлялося про припинення дії договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності №7 від 27.04.2006р з вимогою погашення заборгованості з орендної плати та повернення ДП «Дніпровське» нежитлового приміщення загальною площею 51,5 м2 в строк до 01.06.2016р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за 20.05.2016р.

Факт припинення договору оренди №7 від 27.04.2006р., у в зв'язку із спливом строку на який його було укладено, встановлено рішенням Господарського суду Запорізької області по справі № 908/1731/16 від 05.08.2016р.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких, беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, факт припинення 23.04.2016р. дії договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності за № 7 від 27.04.2006р., укладеного між Військовим радгоспом «Дніпровський» Міністерства оборони України та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 є доведеним та не потребує додаткового доказування.

Із змісту ст.ст.15,16 ЦК України, ст.20 ГК України слідує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб та в порядку, що встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 782 Цивільного кодексу України, наймодавець має право відмовитись від договору найму (оренди) і вимагати повернення речі, якщо орендар не вносить плату за користування майном протягом трьох місяців підряд.

Згідно п. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Отже, враховуючи вищевикладені норми законодавства та порядок повернення майна з оренди передбачений п. п. 2.4, 2.5 Договору оренди №7 від 27.04.2006р., у відповідача виник обов'язок повернути орендоване майно, у зв'язку з закінченням терміну дії Договору. Доказів виконання свого обов'язку, щодо повернення майна, відповідачем не надано.

Доводи відповідача щодо того, що позивачем не направлена претензія (вимога), щодо повернення майна, то суд зазначає, що сторонами за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності №7 від 27.04.2006р. не визначено, що майно надане в оренду повертається за вимогою орендодавця.

Щодо доводів відповідача про те, що вона припинила користуватись спірним приміщенням, то суд зазначені доводи відповідача не приймає до уваги, оскільки вони не підтвердженні фактичними обставинами справи, а саме фактом повернення спірного майна за актом приймання-передачі приміщення. Наданий відповідачем акт приймання - передачі приміщення від 27.04.2016р. не може бути прийнятий судом як належний доказ, оскільки він підписаний лише з боку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, та як вбачається з матеріалів справи він направлений відповідачем позивачу лише 14.09.2016р., а тому не свідчить про виконання обов'язку щодо повернення майна.

Позивач в судовому засіданні проти факту повернення спірного майна заперечив, повідомив, що акт приймання - передачі приміщення від 27.04.2016р. не отримував, а тому зазначив, що на момент розгляду справи предмет спору існує.

Наведені вище обставини свідчать, що вимоги позивача щодо звільнення та повернення нежитлового приміщення, загальною площею 51,5 кв. м., що знаходиться за адресою: 69013, м. Запоріжжя, вул. Незалежності, буд. 13, на території ДП "Дніпровське" є обґрунтованими, заснованими на законі та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Заперечення відповідача на позовну заяву суд визнав хибними.

На підставі викладеного, позов задовольняється повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст., ст. 22, 33, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства "Дніпровське", м. Запоріжжя до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Запоріжжя задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2, (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) звільнити та повернути на користь Державного підприємства "Дніпровське", (69013, м. Запоріжжя, вул. Незалежності, буд. 13, ) нежитлове приміщення, загальною площею 51,5 кв. м., що знаходиться за адресою: 69013, м. Запоріжжя, вул. Незалежності, буд. 13, на території ДП "Дніпровське".

У разі добровільного невиконання, видати наказ на примусове виконання рішення.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Державного підприємства "Дніпровське", (69013, м. Запоріжжя, вул. Незалежності, буд. 13, ) 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України "23" вересня 2016 р.

Суддя Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.