КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2016 р. Справа№ 911/1605/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Сітайло Л.Г.

Алданової С.О.

секретар судового засідання Білак В.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Безпалий Д.В. - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача: Лебідь О.П. - за належним чином оформленою довіреністю;

від третьої особи: не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Медікалгруп-Україна"

на рішення Господарського суду Київської області від 21.07.2016р.

у справі №911/1605/16 (суддя Антонова В.М.)

за позовом Державного підприємства "Антонов"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Медікалгруп-Україна"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс Фарм"

про стягнення 399 361,79 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Антонов» звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медікалгруп-Україна» про стягнення 399 361,79 грн., з яких 168 676,13 грн. пеня, 168 639,22 грн. штраф, 48 182,64 грн. інфляційні втрати та 13 863,80 грн. 3% річних за прострочення поставки продукції.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань з поставки товару відповідно до умов договору поставки обладнання №07-325-15 від 09.05.2015р.

Рішенням Господарського суду Київської області від 21.07.2016р. у справі №911/1605/16 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Медікалгруп-Україна» на користь Державного підприємства «Антонов» 168 676,13 грн. пені, 168 639,22 грн. штрафу за прострочення поставки товару та 5 059,73 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Медікалгруп-Україна» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове, яким зменшити розмір штрафних санкцій.

У доводах апеляційного оскарження апелянт посилався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

На думку скаржника, місцевий господарський суд неправомірно відмовив в задоволенні його клопотання про зменшення штрафних санкцій не застосувавши положення ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.08.2016р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Медікалгруп-Україна» передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Кропивна Л.В., судді: Пашкіна С.А., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.08.2016р. у справі №911/1605/16 вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження, а її судовий розгляд призначено на 30.08.2016р.

30.08.2016р. до Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких його представник вказував на необґрунтованість апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 30.08.2016р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Медікалгруп-Україна», у зв'язку перебуванням судді Чорної у відпустці та судді Пашкіної С.А. на лікарняному, змінено та сформовано колегію суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), судді Сітайло Л.Г., Алданова С.О.

У судове засідання 30.08.2016р. представники третьої особи не з'явились. Про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови № 18 від 26.12.2011 року Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що неявка представників третьої особи не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, та, за таких обставин, розгляд справи за їх відсутності є можливим.

У судовому засіданні представник позивача проти доводів апеляційного оскарження заперечував, просив залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Представник скаржника мотиви апеляційної скарги підтримав, просив оскаржуване рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог, прийняти нове рішення, яким зменшити розмір штрафних санкцій.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 29.07.2015р. між Державним підприємством «Антонов» (позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Медікалгруп-Україна» (відповідач, постачальник) було укладено договір поставки обладнання №07-325-15, згідно якого постачальник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених договором, поставити і передати у власність покупцю ендоскопічне обладнання виробництва компанії Olympus (товар), а покупець - в порядку та на умовах договору -прийняти та оплатити цей товар.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що товар та документи на нього повинні бути передані покупцю протягом 60 календарних діб з моменту отримання 100% передплати в розмірі, зазначеному в п. 4 на розрахунковий рахунок постачальника.

Згідно п. 4.1, 4.2 договору ціна договору 7 668 780,95 грн., в т.ч. ПДВ 7% 501 695,95 грн. Розрахунок за цим договором між постачальником та покупцем проводиться шляхом перерахування коштів в розмірі 100% від вартості товару на розрахунковий рахунок постачальника.

Сторони визначили, що договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами зобов'язань зазначених в договорі (п. 5.1 договору).

Відповідно до п. 6.1.1 договору постачальник зобов'язаний вчасно передати покупцю товар згідно п. 3.1 та 2.4 договору в стані, що відповідає умовам договору.

Зі змісту пункту 7.1 договору вбачається, що за несвоєчасну поставку товару постачальник сплачує покупцеві пеню з розрахунку 0,1% від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вказаної суми.

Колегією встановлено, що на виконання умов договору позивач в повному обсязі здійснив передоплату за товар і платіжним дорученням №6444 від 31.07.2015р. перерахував на рахунок постачальника грошові кошти у розмірі 7 668 780,95 грн. відповідно до рахунку фактури №77 від 30.07.2015р.

Враховуючи умови договору, поставка товару повинна була бути здійснена відповідачем до 29.09.2015р. включно.

Проте, в порушення умов договору відповідач поставив товар з простроченням визначеного строку: частина товару на суму 5 259 649,20 грн. була поставлена 12.10.2015р., що підтверджується видатковою накладною №320 від 12.10.2015р. , а решта оплаченого товару на суму 2 409 131,75 грн. поставлена 16.11.2015р., що підтверджується видатковою накладною №438 від 16.11.2015р.

Таким чином, прострочення з поставки товару складає 11 днів згідно видаткової накладної №320 від 12.10.2015р. та 46 днів згідно видаткової накладної №438 від 16.11.2015р.

Позивач відповідно до умов договору (п. 7.1) нарахував до стягнення з відповідача 168 676,13 грн. пені, 168 839,22 грн. штрафу та на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України - 13 863,80 грн. 3% річних та 48 182,64 грн. інфляційних втрат.

28.12.2015р. позивач направив на адресу відповідача претензію №35/9748 з вимогою протягом 5 банківських днів сплатити нараховані штрафні санкції за порушення строків поставки товару в загальному розмірі 399 361,79 грн.

Вказана претензія була отримана відповідачем (підтверджується матеріалами справи), але залишилась без відповіді та задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення пені у розмірі 57 856,15 грн. за порушення зобов'язання з поставки товару на суму 5 259 649,20 грн. за період з 30.09.2015р. по 11.10.2015р. та у розмірі 110 819,98 грн. порушення зобов'язання з поставки товару на суму 2 409 131,75 грн. за період з 30.09.2015р. по 15.11.2015р.; та штраф у розмірі 7 % за прострочення більш ніж 30 календарних днів за порушення зобов'язання з поставки товару на суму 2 409 131,75 грн. у розмірі 168 639,22 грн.

Перевіривши здійснений розрахунок позивача в частині стягнення пені та штрафу, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що зазначені позовні вимоги у заявленому до стягненні розмірі 168 676,13 грн. пені та 168 639,22 грн. штрафу є обґрунтованими, документально підтверджені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідачем заявлених позивачем до стягнення сум та їх розрахунку не заперечив.

Проте, відповідачем до суду першої інстанції заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій від 18.07.2016р., відповідно до якого, на думку відповідача, штрафні санкції підлягають зменшенню на 90%, тобто з 337 315,35 грн. до 33 731,54 грн.

В обґрунтування зменшення пені та штрафу зазначено, що прострочення строків поставки товару відбулось не вини постачальника, а через затримку виконання зобов'язань перед ним ТОВ «Альянс Фарм».

Крім того, відповідач стверджував, що позивач не зазнав збитків, що підтверджується інформацією про майновий стан ДП «Антонов».

Також апелянт звертав увагу на незначні прострочення зобов'язання порівняно із загальним строком поставки обладнання та його технічною складністю, що потребує значної часової витрати виробника для виготовлення даного обладнання.

Постачальник повідомляв позивача про обставини, що зумовили затримку поставки товару, пропонував укласти додаткову угоду до договору про продовження строку поставки товару,але позивач від цього ухилився.

Отже, на думку скаржника були здійснені всі можливі дії, щоб уникнути прострочення строків поставки обладнання за договором №07-325-15, на що суд першої інстанції уваги не звернув і дійшов до хибного висновку про відсутність обставин для задоволення клопотання про зменшення штрафних санкцій.

Колегія апеляційного господарського суду критично оцінює зазначені доводи відповідача, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими.

Норми ЦК України, ГК України та ГПК України передбачають можливість зменшення судом розміру штрафних санкцій які підлягають стягненню, за наявності певних умов.

Згідно ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України також встановлює, що розмір неустойки може бути зменшеним за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення.

При цьому, при застосуванні ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття значно та надмірно є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. Слід враховувати, що правила ч. 3 ст. 551 ЦК Українита ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

З викладеного вбачається, що зазначені норми дають право суду на зменшення неустойки у залежності від співвідношення її розміру і збитків.

Однак, Господарським кодексом України встановлена підвищена відповідальність зобов'язаної сторони перед кредитором, який належить до державного сектору економіки.

Пунктом 3 ч.1 ст. 83 ГПК України суду надане право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

В контексті згаданої норми при зменшення розміру неустойки повинно бути взяти до уваги ступень виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але і інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З урахуванням визначених Вищим господарським судом України в Постанові Пленуму Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011р. критеріїв застосування положень п. 3 ст. 83 ГПК України, колегія суддів також відзначає, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, при стягненні штрафних санкцій господарський суд також повинен виходити з принципів справедливості, добросовісності та розумності.

З вищенаведених правових норм вбачається, що вирішення питання про зменшення штрафних санкцій законодавством віддано на розсуд суду, який досліджує та об'єктивно оцінює докази у справі, та при прийнятті рішення керується, в тому числі, власним переконанням, заснованим на суті правових норм та оцінці доказів у їх сукупності.

Так, колегією встановлено, що укладаючи договір з державним підприємством, ТОВ «Медікалгруп-Україна» погоджувалося зі строками поставки та відповідальністю у разі їх недотримання.

За приписами статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Відповідно до частини другої статті 617 Цивільного кодексу України і частини другої статті 218 Господарського кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, твердження відповідача щодо об'єктивних обставин, на які він не мав змоги вплинути, і прострочення поставки сталося внаслідок простого випадку, відхиляються як неспроможні.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд правомірно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій, адже скаржником не доведено винятковість обставин, як передумови такого зменшення.

Позивачем також було заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 48 182,64 грн. інфляційних втрат та 13 863,80 грн. 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обов'язок відповідача поставити обладнання не є грошовим зобов'язанням в розумінні ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, тому у позивача відсутні підстави для застосування ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України при нарахуванні інфляційних втрат та 3% річних на зобов'язання у зв'язку з простроченням строків поставки.

Враховуючи встановлене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 168 676,13 грн. пені та 168 639,22 грн. штрафу.

За таких обставин, рішення Господарського суду Київської області від 21.07.2016р. у справі №911/1605/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстави для його скасування відсутні.

Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «Медікалгруп-Україна», викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків суду першої інстанції.

З огляду на встановлене апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Медікалгруп-Україна» на рішення Господарського суду Київської області від 21.07.2016р. у справі №911/1605/16 слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладається на апелянта.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Медікалгруп-Україна» на рішення Господарського суду Київської області від 21.07.2016р. у справі №911/1605/16 - залишити без задоволення,

2. Рішення Господарського суду Київської області від 21.07.2016р. у справі №911/1605/16 - залишити без змін.

2. Матеріали справи № 911/1605/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Л.Г. Сітайло

С.О. Алданова