ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"19" вересня 2016 р. Справа № 922/4901/13

вх. № 4901/13

Суддя господарського суду: Добреля Н.С.

при секретарі судового засідання: Сланова М.Ю.

розглянувши скаргу Публічного акціонерного товариства "Новодолазький молокозавод" на дії державного виконавця Нововодолазького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області (вх. № 241 від 03.08.2016 року по справі

за позовом Державного підприємства Дослідне господарство" "Кутузівка" Інститут тваринництва УААН , с. Кутузівка

до Публічного акціонерного товариства "Нововодолазький молокозавод", смт. Нова Водолага

про стягнення коштів

за участю:

заявника (боржника) - ОСОБА_1, за довіреністю від 15.07.2016 року.

представника стягувача - не з'явився.

представника Нововодолазького районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Х/о - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

В провадження господарського суду Харківської області знаходилась справа № 922/4901/13 за позовом Державного підприємства "Дослідне господарство "Кутузівка" НААН України до Публічного акціонерного товариства "Нововодолазький молокозавод" про стягнення 100000,00 грн. суми основної заборгованості, 294,78 грн. суми 3% річних та 1255,27 грн. суми пені за неналежне виконання умов договору № 43/13 від 03.01.2013 року.

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.02.2014 року позовні вимоги Державного підприємства "Дослідне господарство "Кутузівка" НААН України задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Нововодолазький молокозавод" на користь Державного підприємства "Дослідне господарство "Кутузівка" НААН України 100000,00 грн. суми основної заборгованості, 294,78 грн. суми 3% річних та 1255,27 грн. суми пені та 2031,01 грн. витрат зі сплати судового збору.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.04.2014 року рішення господарського суду Харківської області від 06.02.2014 року скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

28.04.2016 року господарським судом Харківської області на виконання вищезазначеної постанови видано відповідний наказ про стягнення судового збору за подання апеляційної скарги.

25.06.2014 року постановою Вищого господарського суду України постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.04.2014 року скасовано повністю, рішення господарського суду Харківської області від 06.02.2014 року скасовано в частині стягнення пені в сумі 1255,27 грн. та судового збору в сумі 25,11 грн. і в позові відмовлено. В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 06.02.2014 року залишено без змін.

03.08.2016 року Публічне акціонерне товариство "Нововодолазький молокозавод" звернулось до господарського суду Харківської області зі скаргою на дії державного виконавця Нововодолазького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області (вх. № 241 від 03.08.2016 року), в якій просить суд скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 11.07.2016 року (ВП № 51622074 та № 51622434).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.08.2016 року скаргу Публічного акціонерного товариства "Нововодолазький молокозавод" було прийнято до розгляду та призначено на 22.08.2016 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.08.2016 року розгляд скарги було відкладено на 12.09.2016 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 09.09.2016 року представник Нововодолазького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області надав клопотання (вх. № 1778, електронною поштою) про перенесення судового засідання, у зв`язку із необхідністю бути присутнім на судовому засіданні у Нововодолазькому суді Харківської області, яке було призначено раніше.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.09.2016 року розгляд скарги було відкладено на 19.09.2016 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 19.09.2016 року від представника Нововодолазького районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Х/о надійшов відзив (вх. № 30609) на скаргу з додатками.

Представник заявника (боржника) в судовому засіданні 19.09.2016 року підтримав скаргу на дії державного виконавця Нововодолазького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, просив суд її задовольнити.

Стягувач в судове засідання 19.09.2016 року не з`явився, пояснень стосовно скарги не надав, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке повернулось на адресу суду з відміткою про вручення.

Представник Нововодолазького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судове засідання 19.09.2016 року не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке повернулось на адресу суду з відміткою про вручення.

Відповідно до ч. 2 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши скаргу Публічного акціонерного товариства "Новодолазький молокозавод" на дії державного виконавця Нововодолазького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, дослідивши матеріали справи та докази, надані в обґрунтування скарги та заперечень проти неї, суд встановив наступне.

07.08.2014 року Нововодолазьким районним ВДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 07.08.2014 року по справі № 922/4901/13 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Нововодолазький молокозавод" на користь Державного підприємства "Дослідне господарство "Кутузівка" НААН України 100000,00 грн. основної заборгованості,294,78 грн. суми 3% річних та 2005,90 грн. витрати зі сплати судового збору.

07.08.2014 року в звязку з тим, що боржником борг в наданий строк для самостійного виконання не сплачено, у відповідності до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

24.10.2014 року відносно вищевказаного виконавчого провадження було винесено постанову про зупинення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» в звязку з тим, що до відділу надійшла ухвала господарського суду Харківської області № 922/4152/14 від 14.10.2014 року, в якій вказано, що відносно підприємства-боржника ПАТ «Нововодолазький молокозавод» порушено провадження у справі про банкрутство.

23.06.2016 року відносно вищевказаного виконавчого провадження було винесено постанову про поновлення виконавчого провадження на підставі ч. 5 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» в звязку з тим, що на адресу Нововодолазького районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області надійшла ухвала господарського суду Харківської області від 26.05.2016 року (справа № 922/4152/14 вих. № 4152/14), згідно якої затверджено мирову угоду, укладену 11.11.2015 року між кредиторами та боржником - ПАТ "Нововодолазький молокозавод" та припинено процедуру розпорядження майном, припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів., припинено провадження у справі про банкрутство ПАТ "Нововодолазький молокозавод".

07.07.2016 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. В п. 2 резолютивної частини вищевказаної постанови зазначено, що постанови про стягнення з боржника виконавчого збору винести в окреме провадження, що передбачено ч. 6 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

11.07.2016 року було винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень з виконання постанов про стягнення з боржника виконавчого збору № 51622074 та № 51622134, які директор ПАТ «Нововодолазький молокозавод» отримав у відділі особисто під підпис.

Стягувач із вказаними постановами про стягнення виконавчого збору № 51622074 та № 51622134 не погоджується з огляду на те, що 25.09.2014 року господарським судом Харківської області було винесено постанову про порушення справи про банкрутство ПАТ «Нововодолазький молокозавод», а 26.05.2016 року судом затверджено мирову угоду, укладену 11.05.2016 року між кредиторами та боржником. У зв`язку з тим, що заборгованість по виконавчому збору виникла до моменту порушення справи про банкрутство та є конкурсною, яка не була заявлена в процедурі банкрутства та на думку боржника є погашеною, а отже постанова про відкриття виконавчого провадження від 11.07.2016 року та постанова про стягнення виконавчого збору від 07.08.2016 року підлягають скасуванню.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог та вимог скарги, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження. Ця норма є відтворенням норми ст.124 Конституції України, згідно з якою судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Також відповідно до ч. 2-4 статті 13 Закону України № 2453 Про судоустрій та статус суддів Судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно - правовим актами, виданим відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Держаний виконавець як працівник органу державної виконавчої служби за ст.7 Закону України "Про державну виконавчу службу", зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати у своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України, а з огляду на ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В силу ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі по тексту - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

За змістом положень ч. ч. 1, 3, 7 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 % суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір це грошова сума, яка стягується з боржника постановою державного виконавця у разі невиконання ним рішення у строк, встановлений для добровільного виконання. Стягнутий з боржника виконавчий збір зараховується до коштів виконавчого провадження.

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред'явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

У разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру та в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

У разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п. п. 1, 2, 5, 8, 9, 11 - 13 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа) зазначає про виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та не пізніше наступного робочого дня після завершення такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, про що виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Строк для самостійного виконання боржнику в такому випадку не надається.

Частиною 2 ст. 28 ЗУ "Про виконавче провадження" передбачено випадки коли виконавчий збір не стягується, а саме за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню, а також у разі перерахування коштів стягувачу у випадку, передбаченому частиною другою статті 27 цього Закону, та у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Отже, обставини на які посилається боржник, як на підставу для звільнення від сплати виконавчого провадження, не підпадають під випадки передбачені ч. 2 ст. 28 ЗУ "Про виконавче провадження".

Крім того, щодо посилань боржника на п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", як на підставу закінчення виконавчого провадження у разі визнання судом мирової угоди, укладеної між стягувачем та боржником у процесі виконання, суд зазначає наступне.

В даному випадку така обставина, як укладення мирової угоди є пі дствою для закінчення виконавчого провадження, а не для звільнення боржника від сплати виконавчого збору.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

При цьому, належністю доказів є спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги з зазначенням доказів. До обставин, на яких позивач обґрунтовує свої вимоги, відносять обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування це сукупність обставин, які необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача та заперечень відповідача.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції": п. 2.1. згідно з частиною другою статті 43 Господарського процесуального кодексу та статтею 33 Господарського процесуального кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що державним виконавцем було вжито дії, передбачені Законом України "Про виконавче провадження" щодо стягнення з боржника виконавчого збору з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 08.07.2014 року по справі №922/4901/13 та така обставина, як укладення між кредиторами та боржником мирової угоди не є підставою для звільнення ПАТ "Нововодолазький молокозавод" від сплати виконавчого збору у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим скарга боржника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 11, 25 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст. 86, 1212 ГПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "Новодолазький молокозавод" на дії державного виконавця Нововодолазького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області (вх. № 241 від 03.08.2016 року) відмовити.

Суддя Добреля Н.С.

922/4901/13