ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2016 р. Справа № 911/2340/16

За позовом Приватного підприємства Компанія Агротрейд

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю СТД АГРО

про стягнення 628148,18грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача ОСОБА_2 (довіреність № 1/05-17/16 від 17.05.2016);

від відповідача не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Приватне підприємство Компанія Агротрейд (далі ПП Компанія Агротрейд) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю СТД АГРО (далі ТОВ СТД АГРО) про стягнення 628148,18грн у т.ч.:

- 438352,00грн основна заборгованість;

- 131505,60грн штраф;

- 43402,86грн пеня за період з 11.04.2016 по 18.07.2016;

- 14887,72грн збитки від інфляції за 11.04.2016 по 21.07.2016.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем порушено зобовязання за договором № 495 поставки нафтопродуктів від 08.04.2016 в частині оплати за поставлений товар.

Відповідач у справі ТОВ СТД АГРО документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надало.

Дослідивши матеріали справи, подані письмові пояснення та докази, суд

ВСТАНОВИВ:

08.04.2016 між ПП Компанія Агротрейд (далі постачальник) та ТОВ СТД АГРО (далі покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів №495 (а.с.10-13, далі договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами такого договору, постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки нафтопродукти, а покупець зобовязується прийняти та оплатити товар на умовах, викладених у договорі.

Номенклатура товару, його кількість та ціна наводяться у додатках, додаткових угодах до вказаного договору, специфікаціях, заявках, рахунках, видаткових накладних та актах приймання-передачі товару, що є невідємними частинами договору (п.1.2 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору, постачальник здійснює поставку товару партіями у кількості та асортименті згідно заявки покупця, за ціною відповідно до специфікації до даного договору. Специфікація є невідємною частиною вказаного договору.

Згідно п. 4.2 договору, оплата товару здійснюється протягом 1 банківського дня з дати виставлення рахунку шляхом 100% передплати вартості відповідної партії поставки товару згідно рахунку.

За домовленістю сторін умови поставки товару та порядок розрахунків можуть бути змінені, що обумовлюється в специфікаціях до даного договору (п.4.2.1 договору).

У відповідності до п. 8.3 вказаний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і скріплення печатками сторін та діє в частині поставки нафтопродуктів до 31.12.2016, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Як встановлено під час розгляду справи, між сторонами 08.04.2016 складено специфікацію (а.с.14), відповідно до якої позивач мав поставити дизпаливо ДТ-3-К5 сорт F, кількістю 31 650 літрів, загальною вартістю 438 352,50грн в т.ч. ПДВ на склад покупця в с. Кіпті, Козелецького р-ну, Чернігівської області, а відповідач зобовязувався оплатити поставлений товар по факту поставки палива.

Відповідно до видаткової накладної №748 від 09.04.2016 на суму 438 352,50грн (а.с.15) позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар відповідно до умов договору та укладеної специфікації.

Проте, як зазначає позивач відповідачем не здійснено розрахунку за поставлений товар, у звязку з чим позивач звернувся до відповідача з вимогою №14/06-16/1 від 14.06.2016 про сплату заборгованості в розмірі 438 352,50грн та 168095,00грн штрафних санкцій та вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та без задоволення.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обовязку оплатити поставлений йому товар та застосування до нього відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством за порушення відповідного зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Сторонами у договорі та специфікацією до нього встановлено, що товар оплачується по факту поставки товару.

Таким чином, строк оплати за поставлений товар згідно видаткової накладної від 09.04.2016 мав скінчитись 10.04.2016

За вказаних обставин, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 438 352,50грн заборгованості за поставлену продукцію обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені в розмірі 43 402,86грн за загальний період з 11.04.2016 по 21.07.2016 та 131 505,60грн штрафу.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Штраф та пеня є видами неустойки згідно з ст.549 ЦК України. При цьому, відповідно до вказаної норми, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 5.2 договору, у разі прострочення терміну оплати покупець виплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, за кожен день такого прострочення. А також інфляційні збитки, що поніс постачальник та 30 відсотків від розміру дебіторської заборгованості штрафних санкцій.

Перевіривши наданий розрахунок пені, суд зазначає, що за розрахунком суду, розмір пені, за заявлений позивачем період складає 43 865,26грн, проте враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог розмір пені, що підлягає стягнення з відповідача на користь позивача становить 43 402,86грн.

Стосовно вимоги про стягнення 131505,60грн штрафу, суд зазначає, що вказана штрафна санкція за своєю правовою природою підпадає під визначення неустойки у вигляді штрафу, та враховуючи положення п. 5.2 договору, враховуючи заборгованість відповідача за поставлений товар в розмірі 438 352,50грн, розмір штрафу у 30% складає 131 505,75грн, проте враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог розмір штрафу, що підлягає стягнення з відповідача на користь позивача становить 131 505,60грн

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 14 887,72грн інфляційних втрат за період з квітень 2016 по липень 2016.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір інфляційних втрат, за розрахунком суду, за заявлені позивачем періоди становить 14 434,50грн; в задоволенні вимог про стягнення 453,22грн втрат від інфляції суд відмовляє.

В силу ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, у розмірі 9415,43грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю СТД АГРО на користь Приватного підприємства Компанія Агротрейд 438 352,50грн основного боргу, 14 434,50грн інфляційних втрат, 43 402,86грн пені, 131 505,60грн штрафу, а також 9415,43грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 453,22грн втрат від інфляції в задоволенні позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 26.09.2016

Суддя С.І. Чонгова