КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2016 р. Справа№ 910/5800/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участю представників:

від позивача: Рубінс А.А. - за дов.

від відповідача: Іванська О.А. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів «Фаворит-Плюс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2015

у справі №910/5800/15-г (головуючий суддя Босий В.П., судді: Головіна К.І., Цюкало Ю.В.)

за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська електрична станція»

до Дочірнього підприємства «Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів «Фаворит-Плюс»

про стягнення 3 305 946,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська електрична станція» (далі, позивач або ДП «Енергоатом») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом (із урахуванням заяви про збільшення позовних вимог; том 2, а.с. 111-114) до Дочірнього підприємства «Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів «Фаворит-Плюс» (далі, відповідач або ДП «Фаворит-Плюс») про стягнення пені за порушення строків поставки товару в сумі 2 025 326,66 грн. за невиконання умов договору в межах додаткової угоди №6 та пені в сумі 1 280 619,62 грн. за невиконання умов договору в межах додаткової угоди №7.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним виконанням, на думку позивача, відповідачем зобов'язання з поставки товару за Договором №07-2098/2004ДЗ від 14.06.2007, у зв'язку з чим позивач вказує на обов'язок відповідача сплатити неустойки за прострочення виконання такого зобов'язання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 у справі №910/5800/15-г позовні вимоги задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Дочірнього підприємства «Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів «Фаворит-Плюс» на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська електрична станція» пеню у розмірі 1 026 128 грн. 92 коп. та судовий збір у розмірі 20 522 грн. 58 коп. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого суду обґрунтоване тим, що на час звернення до суду додатки до Додаткової угоди №6 до Договору втратили чинність, сторонами було змінено порядок і строки поставки, тому підстави для застосування відповідальності за несвоєчасну поставку товару за Додатковою угодою №6 відсутні, відповідно у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в сумі 2 025 326,66 грн. було відмовлено.

Водночас, суд першої інстанції у рішенні встановив, що на виконання умов Договору позивач 20.03.2015 повністю перерахував на користь відповідача другий додатковий аванс в сумі 6 622 590,07 грн., тому з вказаної дати почався відлік строку поставки відповідачем товару, визначеного календарними планами поставок за формулою: Т0 (момент оплати другого додаткового авансу) + встановлена кількість місяців за певним пунктом специфікації до договору.

Прострочення виконання позивачем грошового зобов'язання з внесення суми другого додаткового авансу не має наслідків, передбачених приписами частини 3 статті 538 Цивільного кодексу України, оскільки строк виконання відповідачем зобов'язання з поставки товару відліковується від дня сплати позивачем суми другого додаткового авансу у повному обсязі, навіть якщо така сплата відбулася з порушенням строку, встановленого п.2.2 Додаткової угоди №7 до Договору. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по поставці товару не виконав, відповідно є підстави для стягнення з нього пені за невиконання умов Договору в межах додаткової угоди №7. За перерахунком суду першої інстанції, враховуючи часткову поставку відповідачем спірних партій продукції, погоджений сторонами в календарних планах строк поставки з урахуванням протоколу технічної наради по реалізації договорів на виготовлення систем радіаційного контролю від 08.04.2015, а також приписи частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України, правомірним є стягнення з відповідача пені у розмірі 1 026 128,92 грн., в тому числі за прострочення виконання зобов'язання станом на 05.10.2015 за специфікацією №1 до Договору у розмірі 260 782,50 грн. та специфікацією №2 до Договору у розмірі 765 346,42 грн. В іншій частині (254 490,70 грн.) пеня за прострочення виконання зобов'язання з поставки продукції за додатковою угодою №7 до Договору нарахована безпідставно, оскільки під час визначення суми пені позивачем не було враховано часткову поставку відповідачем продукції за актами прийому-передачі від 30.06.2015 від 31.08.2015 та від 14.09.2015, а також приписи частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України під час визначення строку виконання зобов'язання у червні та вересні 2015 року.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого суду в частині стягнення пені в розмірі 1 026 128,92 грн. та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський суд не звернув уваги на ту обставину, що протягом строку дії Договору виконання зобов'язань за ним неодноразово зупинялось з вини ДП «Енергоатом», строк дії продовжувався додатковими угодами (угоди №1,2,3,4,5,6,7).

Також апелянт зазначив, що без затвердженого дійсного рішення «Про затвердження постачальника» прийняття продукції відповідача було неможливим, а оскільки останнє діюче рішення №РШ-П 0.23.066-13 закінчило строк дії 15.07.2014, то відповідач не мав можливості здійснити поставку товару.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач також посилається на неналежне виконання позивачем умов Договору, а саме на несвоєчасну сплату останнім другого додаткового авансу у розмірі 6 622 590,07 грн.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2016 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Власов Ю.Л., судді: Корсакова Г.В., Хрипун О.О., розгляд апеляційної скарги призначено на 23.02.2016.

17.02.2016 позивач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду заперечення на апеляційну скаргу, у яких заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав уточнюючий розрахунок позовних вимог, відповідно до яких позивачем нарахована пеня станом на 05.10.2015 в сумі 1 267 916,62 грн.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2016 відкладено розгляд апеляційної скарги на 15.03.2016.

15.03.2016 відповідач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких зазначив, що місцевим судом були порушені норми процесуального та матеріального права, що призвело до прийняття необґрунтованого та незаконного рішення, а саме: суд необґрунтовано повернув зустрічну позовну заяву відповідача, посилаючись на пункт 6 статті 63 Господарського процесуального кодексу України; судом розглядалась справа у строк понад 2 місяці; суд без наявних підстав та обґрунтувань вирішив розгляд справи здійснити колегіально; позивачем була подана заява про збільшення позовних вимог, проте остання не була надіслана позивачем на адресу відповідача.

У судовому засіданні 15.03.2016 судом було оголошено перерву до 22.03.2016.

22.03.2016 відповідачем було подане клопотання про долучення до матеріалів справи документів, які, на його думку, свідчать про заздалегідь сплановані дії позивача, спрямовані на перешкоджання відповідачу щодо виконання ним своїх обов'язків за договором, наступне розірвання та внесення до «Переліку недобросовісних контрагентів», а також залучення інших виробників та документів на підтвердження прострочення кредитора, а саме: службової записки №1871 від 12.12.2014, протоколу №12.РБ.00.ПТ.74-15 від 22.05.2015, протоколу №10 від 06.01.2015, листа від 28.07.2015 за №3/217, рішення про затвердження постачальника №РШ-П 0.23.066-13 від 15.07.2013 та Звіту про результати проведення планової первинної оцінки ДП «Фаворит-Плюс». Вказані документи були оглянуті та долучені колегією суддів до матеріалів справи.

Розпорядженням від 22.03.2016 у зв'язку з перебуванням судді Корсакової Г.В. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/5800/15-г, відповідно до якого у справі №910/5800/15-г призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя: Власов Ю.Л., судді: Станік С.Р., Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2016 прийнято справу до провадження визначеним складом суду та призначено до розгляду на 22.03.2016.

У судовому засіданні 22.03.2016 оголошувалась перерва до 29.03.2016.

29.03.2016 позивачем через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду було подане клопотання про долучення до матеріалів справи копії позовної заяви ДП «Фаворит-Плюс» від 21.08.2015 №3/263, відзиву ДП «Енергоатом» від 09.10.2015 №32/212 у справі №910/21823/15 та копію рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/21823/15 від 02.11.2015. Вказані документи позивач надав у якості доказів надуманості з боку ДП «Фаворит-Плюс» тверджень щодо чинення позивачем будь-яких перепон відповідачу щодо виконання ним своїх зобов'язань за Договором.

29.03.2016 відповідач додатково надав суду копії листів від 18.10.2012 №07/16565, від 10.09.2014 №51/12350 та від 24.09.2015 №09/15103 на підтвердження своїх доводів щодо перешкоджання йому з боку позивача виконанню обов'язків за Договором. Відповідач наголосив, що у вказаних листах позивач сам посилається на ту обставину, що у випадку відсутності позитивного Рішення про затвердження постачальника відповідачу буде відмовлено у прийманні обладнання.

Також, 29.03.2016 до суду відповідачем були надані копії листів №3/107 від 07.04.2015, №3/336 від 23.10.2015, №3/393 від 04.12.2015 та №3/195 від 25.10.2012, які направлялись відповідачем на адресу позивача з проханням перевірити висновки проведеного на підприємстві відповідача аудиту та вжити заходи щодо проведення службового розслідування. Як стверджує відповідач, протиправними діями група осіб, що виконувала аудит та сфальсифікувала його результати, унеможливила виконання ДП «Фаворит-Плюс» зобов'язань за укладеними договорами, оскільки згідно стандартів ДП «Енергоатом» продукція класу СВБ підприємства, що не отримала позитивні висновки аудиту та відповідного рішення по оцінку постачальника, не може пройти вхідного контролю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2016 відкладено розгляд справи до 17.05.2016.

17.05.2016 відповідач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду додаткові пояснення до апеляційної скарги, у яких наголосив на тому, що твердження позивача, що оскільки спірний Договір був укладений до впровадження СОУ НАЕК 012:2012 та не містить договірного положення про обов'язковість оцінки постачальника, положення документу СОУ НАЕК 012:2012 не розповсюджуються на спірний договір, спростовуються текстом рішення про затвердження постачальника РШ-П 0.23.066-13, яким надано право поставок для ДП «Енергоатом» згідно переліку діяльності, що становить предмет договору.

17.05.2016 позивач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про долучення до матеріалів справи документів, а саме світлокопію листа №51/12350 від 10.09.2014, вчиненого із використанням бланку 10048(4), світлокопію зіпсованого бланку 15675(4) та службової записки №0011-12/631 від 08.04.2016, світлокопію листа №09/15103 від 24.09.2015, вчиненого із використанням бланку 17842(5), зробленого із оригіналу листа, оскільки лист направлений був тільки за допомогою факсимільного зв'язку за вихідним номером №6496 від 24.09.2015, світлокопію зіпсованого бланку 17456(5) та службової записки ВУМ ВП ЮУ АЕС №0033.05/169 від 13.04.2016, копію повідомлення про вчинення кримінального правопорушення №32/5616 від 18.04.2016, копію наказу ДП «Енергоатом» від 18.04.2016 №356.

Вказані документи були надані позивачем на підтвердження того, що зміст листів №51/12350 від 10.09.2014 (бланк 15675(4)) та №09/15103 від 24.09.20 (бланк 17456(5)), копії яких були надані відповідачем у судовому засіданні 29.03.2016, не відповідає автентичному змісту оригіналів листів та містить недостовірну інформацію; номера бланків, завірених директором ДП «Фаворит-Плюс» Бернадіною Л.І., не відповідають номерам бланків оригіналів листів.

Також, 17.05.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відповідач надав суду документи на підтвердження узгоджених дій посадових осіб позивача щодо створення штучних перешкод позивачу у виконанні ним зобов'язань за спірним Договором (том 4, а.с. 1-198).

У судовому засіданні 17.05.2016 судом було оголошено перерву до 24.05.2016.

18.05.2016 відповідачем були надані суду для огляду та долучення до матеріалів справи копії листів від 07.04.2015 №3/107, від 26.05.2015 №3/158, від 28.08.2015 №3/271 та від 10.02.2016 №2/039. Як стверджує відповідач, вказані листи стали, зокрема, підставою для проведення службового розслідування та в подальшому підставою для прийняття наказу №936 від 13.10.2015.

24.05.2016 позивач у клопотанні повідомив суду, що ним було направлено запит (№32/524 від 18.04.2016) до Виконавчої дирекції з правового забезпечення. За отриманою інформацією, наказом ДП «Енергоатом» від 18.04.2016 №356 за результатами повторної перевірки документів ДП «Фаворит-Плюс» було скасовано дію наказу ДП «Енергоатом» від 13.10.2015 №936.

У судових засіданнях 24.05.2016 та 25.05.2016 оголошувалась перерва відповідно до 25.05.2016 та 31.05.2016.

30.05.2016 відповідач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду додаткові пояснення до апеляційної скарги, у яких зазначив, що оскільки Рішення №РШ-П0.23.066-13 втратило чинність 15.07.2014, а згідно Звіту №ОЧ-П.1.18.005-15 «Про оцінку постачальника для ДП «Енергоатом», що був надісланий позивачем відповідачу 20.03.2015 листом №18-39/7331, пунктом 4.2.7. позивач відмовив відповідачу у проведенні заводських випробувань та прийманні обладнання за всіма договорами, то з 20.03.2015, згідно вимог статей 612, 613 Цивільного кодексу України, у позивача наявне прострочення кредитора перед відповідачем.

Розпорядженням від 31.05.2016 у зв'язку з перебуванням судді Станіка С.Р. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/5800/15-г, відповідно до якого у справі №910/5800/15-г призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя: Власов Ю.Л., судді: Корсакова Г.В., Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2016 справу прийнято до провадження визначеним складом суду та призначено до розгляду на 31.05.2016.

У судових засіданнях 31.05.2016 та 14.06.2016 оголошувались перерви до 14.06.2016 та 29.06.2016 відповідно.

24.06.2016 відповідач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги, у яких зазначив, що твердження позивача з приводу того, що Рішення «Про затвердження постачальника» не має відношення до спірного договору і що саме з вини відповідача не виконувався спірний договір та відповідач був позбавлений можливості виконувати постачання продукції за Договором відповідно до графіку є хибними та такими, що суперечать як умовам спірного договору, так і іншим нормативним документам позивача. Зазначене, на думку апелянта, спростовується, як наявністю в договорі безпосередніх посилань на технічні документи, які обумовлюють приймання продукції позивачем за класом безпеки 3Н, як Систем Важливих для Безпеки (СВБ), так і текстом Рішення «Про затвердження постачальника», яким надано право поставок для ДП «Енергоатом» згідно переліку діяльності, що становить предмет Договору, за яким було проведено оцінку постачальника та видано відповідне Рішення, що втратило чинність.

У судовому засіданні 29.09.2016 судом було оголошено перерву до 12.07.2016.

У зв'язку із перебуванням головуючого судді Власова Ю.Л. у відпустці, розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2016 №09-52/3070/16 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів «Фаворит-Плюс» передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2016 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І. та розгляд справи призначено на 04.08.2016.

04.08.2016 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду додаткові заперечення на апеляційну скаргу, у яких наголосив на тому, що у справах №910/10220/15 та №910/424/16 були встановлені преюдиційні факти, що мають значення для справи №910/5800/15-г.

Представник відповідача у судове засідання, призначене на 04.08.2016, не з'явився та 03.08.2016 директор Дочірнього підприємства «Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів «Фаворит-Плюс» подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.08.2016 розгляд справи було відкладено на 13.09.2016.

Представник відповідача 12.09.2016 подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду додаткові пояснення до апеляційної скарги, у яких зазначив, що неналежне виконання позивачем обов'язку з оцінки відповідача та відмова у проведенні заводських випробувань та прийманні обладнання, є простроченням кредитора.

Представник відповідача подав у судовому засіданні, призначеному на 13.09.2016, клопотання про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2016 продовжено строк вирішення спору; у судовому засіданні судом оголошено перерву до 27.09.2016.

27.09.2016 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду письмові пояснення, у яких зазначив, що посилання відповідача на порушення з боку позивача статей 525, 526 Цивільного кодексу України не заслуговують на увагу, оскільки з боку ДП «Енергоатом» зобов'язання в межах Додаткової угоди №7 до Договору було виконане належним чином. Ці твердження, зокрема, підтверджуються рішеннями судів у справах №910/10220/15, №910/424/16, №9121821/15 та №910/21823/15.

Згідно додаткових пояснень представника відповідача, поданих 27.09.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду, відповідач вкотре наголосив на тому, що відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань за договором, як і підстави для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки в даному випадку має місце неналежне виконання зобов'язань саме кредитором, а не боржником.

Представник позивача у судових засіданнях просив суд апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів «Фаворит-Плюс» залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду першої інстанції змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 1 267 916,62 грн.

Представник відповідача у судових засіданнях підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення пені в розмірі 1 026 128,92 грн. та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення в повному обсязі.

За клопотанням відповідача, поданим 15.03.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду, здійснювалось фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши в судових засіданнях апеляційну скаргу та заперечення на неї, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, судова колегія встановила наступне:

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як підтверджується матеріалами справи, 14.06.2007 між позивачем та відповідачем був укладений Договір №07-2098/2007 (далі, Договір; том 1, а.с. 17-23), відповідно до пункту 1.1. якого відповідач зобов'язався в порядку та на умовах, визначених в договорі, згідно технічному завданню №РБ.09-441/04.ТЗ для підвищення безпеки ЕБ. №1, 2 ОП «Южно-Українська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом», поставити автоматизовану систему радіаційного контролю енергоблоків №1, 2 на базі обладнання радіаційного контролю виробництва MGP Instruments, виконати роботи по розробці технічного проекту, поставці обладнання, шеф-монтажу, пуско-налагоджуванні та введення в експлуатацію обладнання системи, а позивач зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених в договорі та додатках до нього, прийняти та оплатити продукцію.

Згідно з пунктом 2.1. Договору якість та комплектність продукції, повинна відповідати технічній документації (ГОСТу, ДСТУ), Технічному завданню №РБ.09-441/04.ТЗ від 03.05.2007, що встановлює вимоги до її якості, умовам договору, а також специфікації, та підтверджується метрологічною атестацією продукції, паспортами та формулярами з відміткою ОТК виробника відповідно до діючої програми забезпечення якості продукції.

Відповідно до пункту 3.2. Договору (в редакції додаткової угоди №2 від 09.06.2011)(том 1, а.с. 39) орієнтовна вартість договору згідно з пунктом 1.1. складає 62 681 338,20 грн.

Згідно з пунктом 3.4. Договору продукція оплачується позивачем на підставі виставлених відповідачем рахунків в національній валюті України шляхом банківського переказу на поточний рахунок відповідача.

Відповідно до пункту 3.5. Договору розрахунки з відповідачем здійснюються в наступному порядку. Згідно з пунктом 3.5.1. (в редакції додаткової угоди №2 від 09.06.2011) Договору позивач сплачує відповідачу аванс частинами в наступному порядку: 11400000,00 грн., НДС 0% - сума фактичного первісного авансу, сплаченого позивачем відповідачу; 19940669,10 грн., НДС 0% - додатковий аванс, що підлягає оплаті позивачем відповідачу на підставі постанови Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2010 у справі №42/87. Погашення авансу здійснюється пропорційно при виконанні відповідачем поставок матеріально-технічних ресурсів та робіт, передбачених договором при остаточних розрахунках сторін на підставі акредитиву відповідно до пункту 3.5.2. цього Договору на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі матеріально-технічних ресурсів та актів виконаних робіт.

Відповідно до пункту 3.5.2. Договору (в редакції додаткової угоди №6 від 29.04.2013; том 1, а.с. 52-54) кінцева оплата продукції та робіт виконується протягом десяти банківських днів від дати поставки продукції на склад вантажоотримувача на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі матеріально-технічних ресурсів та/або актів виконаних робіт на умовах документарного безвідкличного підтвердженого подільного покритого акредитива. Позивач зобов'язався через свій банк випустити два документарних безвідкличних підтверджених подільних покритих акредитива на користь відповідача на загальну суму 21 620 323,84 грн., в тому числі ПДВ 0%. Перший акредитив в сумі 9 577 894,74 грн., ПДВ 0%, зі строком дії до 15.10.2013 позивач зобов'язаний відкрити на користь відповідача протягом 30 банківських днів від дати підписання цієї додаткової угоди №6. Другий акредитив в сумі 1 242 429,10 грн., ПДВ 0% зі строком дії 12 календарних місяців позивач зобов'язаний відкрити на користь Відповідача до 01.10.2013. У випадку порушення строків виконання цього пункту договору позивачем, відповідач має право повністю або частково зупинити виконання своїх зобов'язань за договором.».

Згідно з пунктом 4.1. Договору строки виконання етапів робіт та роботи в цілому, строки поставки продукції зазначаються в календарному графіку (додаток №1 до договору). По узгодженню сторін допускається дострокова поставка продукції.

Відповідно до пункту 4.5. Договору датою поставки вважається дата, зазначена у товаросупровідній накладній, що підтверджує надходження продукції на склад вантажоотримувача.

Згідно з пунктом 4.8. Договору (в редакції додаткової угоди №2 від 09.06.2011) відповідач має право призупинити виконання робіт та поставку продукції у випадку невиконання позивачем своїх зобов'язань за договором, що призвело до значного ускладнення або неможливості виконання робіт та поставок, передбачених договором.

Згідно з пунктом 5.1. Договору передача продукції відповідачем позивачу здійснюється за актом приймання-передачі на складі вантажоотримувача відповідно до супровідних документів.

Відповідно до пункту 5.2. Договору приймання продукції по якості та кількості здійснюється відповідно до вимог діючих в Україні «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості» №2 П-6 (1965 року) та «Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю» №2 П-7 (1966 року), затверджених постановами Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР з наступними змінами та доповненнями».

Відповідно до пункту 7.2. Договору за порушення строків поставки продукції по договору відповідач зобов'язаний сплатити позивачу пеню в розмірі 0,1% від вартості не поставленої в строк продукції за кожний день, але не більше 10% від вартості несвоєчасно поставленої продукції.

Згідно з пунктом 8.1. Договору умови договору можуть бути не виконані сторонами, якщо невиконання буде являтись наслідком зобов'язань, не залежних від волевиявлення сторін, повені, пожежі, землетрусу або інших стихійних обставин, а також війни або воєнних дій, що виникли після укладення договору, рішень/постанов уряду, змін законодавства України, що обмежують або змінюють умови господарської діяльності сторін договору, страйків, стихійних масових безладів не з вини сторін договору. В такому випадку сторони звільняються від відповідальності на строк дії цих обставин.

Відповідно до пункту 10.1. Договору (в редакції додаткової угоди №2 та №6 від 29.04.2013) договір вступає в силу з моменту підписання його обома сторонами та діє до повного виконання зобов'язань сторонами за договором згідно з уточненим календарним планом, який являється невід'ємною частиною даної додаткової угоди, але не пізніше 31.12.2014.

В додатку до договору та специфікаціях сторони погодили календарний графік робіт та поставки продукції, їх вартість (том 1, а.с. 24-36).

Як вбачається із матеріалів справи, 16.10.2008 між позивачем та відповідачем була укладена Додаткова угода №1 (том 1, а.с. 37) за умовами якої сторони домовились викласти пункт 3.5.2. договору в наступній редакції: «кінцева оплата продукції здійснюється протягом 15 банківських днів після підписання акта приймання-передачі матеріально-технічних ресурсів на склад вантажоотримувача за кожною специфікацією та отримання позивачем рахунку від відповідача, згідно з пунктом 3.4. договору.».

Також, сторони домовились пункт 4.1. викласти в наступній редакції: «строки поставки продукції зазначаються у календарному графіку (додатку №1) та специфікаціях (додаток №2 до договору). Допускається часткова та дострокова поставка продукції за специфікаціями.».

09.06.2011 між позивачем та відповідачем була укладена Додаткова угода №2 (том 1, а.с. 38-44), за умовами якої сторони домовились, що сукупна вартість за договором №07-2098/2007 від 14.06.2007 відповідно до пункту 1.1. Договору складає орієнтовну вартість договору в сумі 62 681 338,20 грн., в тому числі ПДВ 0%.

Відповідно до пункту 1.2. Додаткової угоди №2 сукупний аванс за договором згідно з пунктом 2.9. Договору становить 31 340 669,10 грн., ПДВ 0%, який складається з суми фактично сплаченого авансу позивачем на користь відповідача в сумі 11 400 000,00 грн. та додаткового авансу в сумі 19 940 669,10 грн., що підлягає доплаті позивачем на користь відповідача, з яких вже сплачено позивачем по факту на користь відповідача 180 000,00 грн. станом на день укладення цієї додаткової угоди.

Згідно з пунктом 1.2.1. Додаткової угоди №2 додатковий аванс у сумі 19 940 669,10 грн., ПДВ 0%, сплачується позивачем на користь відповідача у повному обсязі у строк, встановлений умовами договору на підставі постанови Київського апеляційного господарського суду у справі №42/87 від 09.11.2010.

Відповідно до пункту 1.3. Додаткової угоди №2 загальна сума акредитиву, що підлягає відкриттю позивачем на користь відповідача згідно з пунктом 3.5.2. Договору складає 22 042 429,10 грн., в тому числі ПДВ 0%. Вказана сума являє собою різницю орієнтовної вартості договору 62 681 338,20 грн., суми фактично сплаченого позивачем авансу у сумі 11 400 000,00 грн., додаткового авансу у сумі 19 940 669,10 грн., яка підлягає сплаті у строк, встановлений умовами договору на підставі постанови Київського апеляційного господарського суду у справі №42/87 від 09.11.2010 та фактичних сум, сплачених позивачем на користь відповідача згідно актів прийомки-передачі матеріально-технічних ресурсів за фактом їх приймання та актів виконаних робіт за фактом їх виконання після вирахування відповідної частки авансового платежу, на загальну суму 9 298 240,00 грн.

Додатковою угодою №2 сторони також доповнили Договір пунктом 3.9. «Протягом десяти календарних днів з моменту пред'явлення відповідачем акта приймання-передачі матеріально-технічних ресурсів або виконаних робіт позивач зобов'язаний прийняти передані матеріально-технічні ресурси або виконані належним чином роботи згідно наданих актів. У випадку ухилення позивача від проведення приймання матеріально-технічних ресурсів та/або робіт, та, відповідно, підписання наданих актів протягом 10 календарних днів з моменту їх пред'явлення, відповідач вносить в акт відповідний запис та підписує акт в односторонньому порядку, про що письмово повідомляє позивача. В цьому випадку, відповідні такому акту матеріально-технічні ресурси вважаються прийнятими позивачем належним чином за якістю та кількістю. Роботи, що відповідають такому акту, вважаються виконаними у заявленому об'ємі належним чином. При цьому, акти виконаних робіт, що відповідають такому випадку, приймання-передачі матеріально-технічних ресурсів з підписом та печаткою відповідача та доданим підтвердженням письмового повідомлення позивача, вважаються оформленими належним чином та підлягає оплаті позивачем та його уповноваженим банком на умовах пунктів 3.5.2. та 3.8. договору».

09.06.2011 між сторонами був підписаний додаток №1 до Додаткової угоди №2 (том 1, а.с. 44), в якому сторони визначили календарний план виконання робіт та поставки продукції.

31.05.2012 позивачем було виконано зобов'язання по сплаті авансу в сумі 19 947 168,40 грн., що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

22.06.2012 між сторонами була підписана Додаткова угода №4 до Договору (том 1, а.с. 47), якою визнано додаток №1 до додаткової угоди №2 таким, що втратив чинність з 22.06.2012, з дати підписання додаткової угоди №4 набрав чинності додаток №1 до цієї додаткової угоди, яким було уточнено календарний план виконання робіт та поставки продукції.

02.11.2012 між сторонами підписана Додаткова угода №5 до договору, якою сторони внесли зміни до додатку №1 до додаткової угоди №4.

Відповідно до пункту 1.2. Додаткової угоди №5 сторони внесли зміни до пункту 10.1. Додаткової угоди №2 до Договору, замінивши слова у вказаному пункті «але не пізніше 30.05.2013» на «але не пізніше 31.05.2014».

29.04.2013 між сторонами укладена Додаткова угода №6 (том 1, а.с. 52-54), відповідно до якої сторони внесли зміни до додатків до договору.

Згідно з пунктами 8-9 Додаткової угоди №6 на дату укладення цієї додаткової угоди всього по договору сплачено 41 061 014,36 грн. Всього поставлено обладнання на суму 14 147 768,80 грн.

Відповідно до пункту 1.1. Додаткової угоди №6 сторони внесли зміни до пункту 10.1. Додаткової угоди №2 до Договору, замінивши слова у вказаному пункті «але не пізніше 31.05.2014» на «але не пізніше 31.12.2014».

Відповідно до додатку №1, 2 до Додаткової угоди №6 до договору (Специфікація №1, №2) сторони погодили найменування продукції, її технічні характеристики, кількість і вартість.

Згідно з додатком №3, 4 до Додаткової угоди №6 до договору (Календарний план поставок обладнання АСРК) сторони обумовили строки поставки продукції.

У додатках №5, 6 до додаткової угоди №6 до договору сторони погодили графіки закриття авансу та оплати з акредитива.

15.07.2013 позивачем було прийняте Рішення №РШ-П 0.23.066-13 про затвердження відповідача в якості постачальника позивача зі строком дії до 15.07.2014 (том 2, а.с. 262).

15.07.2014 строк дії Рішення №РШ-П 0.23.066-13 про затвердження відповідача в якості постачальника позивача закінчився.

22.12.2014 між позивачем та відповідачем була укладена Додаткова угода №7 до договору (том 1, а.с. 89-90), відповідно до якої сторони домовились про наступне.

Згідно з пунктом 1 Додаткової угоди №7 відповідно до рішень господарських судів №8/226 від 23.08.2009, №42/87 від 09.11.2010 позивач та відповідач домовились здійснити перерахунок вартості договору.

Відповідно до пункту 2.1. Додаткової угоди №7 сукупна вартість Договору №07-2098/2007-ДЗ від 14.06.2007 відповідно до пункту 1.1. Договору складає вартість у сумі 75 939 516,93 грн., в тому числі НДС 20% 9 206 879,49 грн., з урахуванням податкових пільг, які мав відповідач.

Згідно з пунктом 2.2. Додаткової угоди №7 сукупний аванс за договором згідно з пунктом 2.9. становить 37 969 758,47 грн., НДС 20% 4 428 293,08 грн., який складається з сум фактично сплачених авансів позивачем на користь відповідача у сумах 11 400 000,00 грн. початкового та 19 947 168,40 грн. першого додаткового, а також другого додаткового авансу у розмірі 6 622 590,07 грн., що підлягає доплаті позивачем на користь відповідача у повному обсязі у десятиденний строк з дня підписання цієї угоди.

Згідно з пунктом 3 Додаткової угоди №7 сторони відзначають, що на дату підписання цієї додаткової угоди: відкрито акредитив на користь відповідача у сумі 21 620 323,84 грн., з якого виконано оплати за поставлене обладнання, після вирахування частки авансового платежу, на загальну суму 14 246 072,26 грн. Залишок акредитива станом на 22.12.2014 року становить 7 374 251,58 грн., строк дії якого встановити до кінця дії договору.

Відповідно до пункту 4 Додаткової угоди №7 загальна сума залишку оплат за договором за поставлену продукцію із врахуванням авансових платежів та залишку акредитиву складає 6 635 588,66 грн., НДС 20% - 1 105 931,44 грн.

Згідно з пунктом 4.1. Додаткової угоди №7 кінцева оплата продукції і робіт на суму залишку оплат за договором у розмірі 6 635 588,66 грн. проводиться позивачем протягом 10 банківських днів з дня пред'явлення Відповідачем підписаних сторонами актів приймання-передачі матеріально-технічних ресурсів та / або актів виконаних робіт.

Відповідно до пункту 5 Додаткової угоди №7 слова пункту 10.1. Договору №07-2098/2007 ДЗ від 14.06.2007, в редакції Додаткової угоди № 6, «але не пізніше 31.12.2014 року» замінено на: «але не пізніше 31.12.2015 року».

Згідно з пунктом 6 Додаткової угоди №7 окремо сторони по договору зазначають, що на момент підписання даної додаткової угоди відсутні будь-які інші підстави, які б надавали право відповідачу призупинити виконання робіт по договору, у зв'язку з чим застосоване раніше відповідачем призупинення виконання договору втрачає чинність.

Відповідно до пункту 7 Додаткової угоди №7 визнано додатки №1,2,3,4,5,6 до додаткової угоди №6 від 29.04.2013 такими, що втратили чинність.

Згідно з пунктом 8 додаткової угоди №7 з дати підписання Додаткової угоди №7 від 22.12.2014 набирають чинності додатки № 1,2,3,4,5,6,7 до цієї додаткової угоди.

Як вбачається з додатків до Додаткової угоди №7, а саме «Календарний план поставок обладнання», сторони домовились здійснити поставку у строки Т0+3, Т0+4, Т0+5, Т0+6, Т0+7, Т0+8, Т0+9, де Т0 - момент оплати другого додаткового авансу.

Так, відповідно до додатку №3 до Додаткової угоди №7 (том 1, а.с. 107-108) сторони передбачили поставку наступного обладнання, в тому числі:

№23 - підсистема радіаційного контролю об'ємної активності задувок ОЕТГ. Блок вимірювання та контролю БИК-СГАК - 1 шт. - Т0+3 місяці;

№24 - підсистема радіаційного контролю об'ємної активності пара паропроводів. Прилад детектування об'ємної активності паро-газовой суміші в паропроводах типу SAS201MF - 4 шт. - Т0+3 місяці;

№25 - підсистема радіаційного контролю об'ємної активності пара паропроводів. ШкиП-SAS (шафа контр. та живл.) - 4 шт. - Т0+3 місяці;

№26 - підсистема контролю МЕД нейтронного випромінювання в ГО. Прилад детектування нейтронного випромінювання в ГО моделі типу NIM201MF з системою звукової та візуальної сигналізації - 2 шт. - Т0+5 місяців;

№27 - підсистема радіаційного контролю МЕД N. Шафа контролю та живлення ШкиП-МЕД N - 2 шт. - Т0+5 місяців;

№28 - підсистема радіаційного контролю об'ємної активності техводи. Прилад детектування об'ємної активності рідини і трубопроводах типу SAS201MF - 6 шт. - Т0+4 місяці;

№29 - підсистема газоаерозольного контролю ЕБ1,2. Блок вимірювання та контролю БИК-СГАК - 5 шт. - Т0+3 місяці;

№30 - підсистема радіаційного контролю газів в ГО. БИК-СГАК - 3 шт. - Т0+3 місяці.

Відповідно до додатку №4 до Додаткової угоди №7 сторони передбачили поставку:

№43 - система контролю об'ємної активності мережевої води блоку №2. - 1 шт. - Т0+3 місяці;

№44 - система контрою об'ємної активності теплоносія першого контура ЕБ та контрою першого контуру по реперним нуклідам блоку №2. монітор ЕМ206 спектрометр МАИЗ-ОЮЕМ с обвязкой - 1 шт. - Т0+4 місяці;

№45 - система контрю запізнілих нейтронів бл.№2 - 1 шт. - Т0+4 місяці;

№46 - прилад детектування об'ємної активності рідини. монітор LМ206 - 3 шт. - Т0+3 місяці;

№47 - підсистема газоаерозольного контролю ЕБ 2. Монітор NGM209МF - 9 шт. - Т0+5 місяців;

№48 - підсистема газоаерозольного контролю ЕБ 2. БИК-СГАК - 7 шт. - Т0+3 місяці;

№49 - монітор ABPM204МF - 5 шт. - Т0+6 місяців;

№50 - монітор ІМ204МF - 3 шт. - Т0+4 місяці;

№51 - підсистема газоаерозольного контроля ЕБ 1,2. БИК-СГАК - 2 шт. - Т0+3 місяці;

№52 - підсистема газоаерозольного контроля газів в ГО. БИК-УДГБ - 1 шт. - Т0+3 місяці;

№56 - підсистема газоаерозольного контролю ЕБ 2 - 5 шт. - Т0+6 місяців;

№57 - система спец технологічного контролю промконтура - 1 шт. - Т0+3 місяці;

№58 - підсистема газоаерозольного контролю ЕБ 1. Монітор NGM209МF - 1 шт. - Т0+5 місяців.

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечувалось, що 20.03.2015 позивач виконав свої зобов'язання щодо перерахування додаткового авансу в сумі 6 622 590,07 грн., про що повідомив відповідача своїм листом 23.03.2015 №51/4788.

Відповідно до протоколу технічної наради з реалізації договорів на створення системи радіаційного контролю (АСКРО та АСРК) від 08.04.2015 (том 2, а.с. 61-64), в якому прийняли участь представники відокремленого підрозділу «Південно-Української АЕС» та відповідача, було вирішено змінити строки поставки по позиції №22 календарного плану поставок обладнання по специфікації №1 до договору (додаток №3 додаткової угоди №7) до 01.10.2015 та позиціях №43, №46, №57 календарного плану поставок обладнання по специфікації №2 до договору (додаток №4 додаткової угоди №7) до 31.07.2015.

30.06.2015 на виконання умов Договору та додаткових угод до нього, відповідачем було поставлене обладнання по позиції 22 (1 шт.) та позиції 23 (1 шт.) (додаток №3 до додаткової угоди №7), що підтверджується актом приймання-передачі матеріально-технічних ресурсів №300615/2 від 30.06.2015, видатковою накладною №300615/2 від 30.06.2015, копії яких долучені до матеріалів справи (том 2, а.с. 95-96).

Також, 30.06.2015 на виконання умов Договору та додаткових угод до нього, відповідачем було поставлене обладнання по позиції 48 (3 шт.) (додаток №4 до додаткової угоди №7), що підтверджується актом приймання-передачі матеріально-технічних ресурсів №300615/1 від 30.06.2015, видатковою накладною №300615/1 від 30.06.2015, копії яких долучені до матеріалів справи (том 2, а.с.100-101) .

31.08.2015 на виконання умов договору та додаткових угод до нього, відповідачем було поставлене обладнання по позиції 26 (2 шт.) та позиції 27 (2 шт.) (додаток №3 до додаткової угоди №7), що підтверджується актом приймання-передачі матеріально-технічних ресурсів №310815/1 від 31.08.2015, видатковою накладною №310815/1 від 31.08.2015, копії яких долучені до матеріалів справи (том 2, а.с.102, 104).

14.09.2015 на виконання умов Договору та додаткових угод до нього, відповідачем було поставлене обладнання по позиції 45 (1 шт.) (додаток №4 до додаткової угоди №7), що підтверджується актом приймання-передачі матеріально-технічних ресурсів №1409/15-2 від 14.09.2015, видатковою накладною №1409/15-2 від 14.09.2015, копії яких долучені до матеріалів справи (том 2, а.с. 97-98).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, водночас, оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає зміні з наступних підстав.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

У відповідності до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до частини 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом статей 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Як вбачається із матеріалів справи, у червні 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений змішаний Договір, який містить елементи договорів поставки та підряду, за яким відповідач зобов'язався поставити автоматизовану систему радіаційного контролю та виконати роботи по розробці технічного проекту, поставці обладнання, шеф-монтажу, пуско-налагодженню та введенню в експлуатацію обладнання системи, а позивач зобов'язувався прийняти та оплатити дані продукцію і роботи.

Також, між сторонами були погоджені специфікації, які визначали обладнання, що підлягало поставці, його кількість, вартість та строки поставки. До вказаного договору сторонами неодноразово вносились зміни щодо порядку оплати, вартості обладнання, строків поставки, тощо.

Як уже зазначалося вище, 22.12.2014 між позивачем та відповідачем була укладена Додаткова угода №7 до договору, відповідно до якої сторони домовились здійснити перерахунок вартості договору, відповідно сукупна вартість договору складає 75 939 516,93 грн. Додатковою угодою №7 передбачені форми оплати аванс та акредитив на користь відповідача. Зокрема, сукупний аванс за договором, згідно Додаткової угоди №7, становить 37 969 758,47 грн., який складається з сум фактично сплачених авансів позивачем на користь відповідача у сумах 11 400 000,00 грн. початкового та 19 947 168,40 грн. першого додаткового, а також другого додаткового авансу у розмірі 6 622 590,07 грн., що підлягає доплаті позивачем у десятиденний строк з дня підписання цієї угоди. Також, сторонами були погоджені та підписані додатки №1,2,3,4,5,6,7 до цієї додаткової угоди, які передбачають, в тому числі, нові строки поставки обладнання.

Укладення вказаної Додаткової угоди №7 до Договору відбулося до моменту звернення позивача із даним позовом до суду.

Для застосування санкції, передбаченої приписами пункту 7.2. Договору, необхідно, щоб поставку товару відповідачем було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених Додатковою угодою №7 до договору, яка діяла на момент розгляду справи.

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що оскільки на момент звернення до суду та розгляду справи по суті додатки до додаткової угоди №6 до договору втратили чинність, та сторонами було змінено порядок та строки поставки, підстави для застосування відповідальності за несвоєчасну поставку продукції за вказаною додатковою угодою №6 відсутні, а тому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 2 025 326,66 грн. у зв'язку з невиконанням зобов'язань у строки, визначені додатковою угодою №6, слід відмовити.

Водночас, як вбачається з додатку до Додаткової угоди №7, а саме «Календарний план поставок обладнання», сторони домовились здійснити поставку у строки Т0+3, Т0+4, Т0+5, Т0+6, Т0+7, Т0+8, Т0+9, де Т0 - момент оплати другого додаткового авансу.

Як уже зазначалося, 20.03.2015 на виконання умов Договору в редакції Додаткової угоди №7 позивачем було здійснено перерахування другого додаткового авансу в сумі 6 622 590,07 грн.

Відтак, враховуючи умови поставки, передбачені додатками до Додаткової угоди №7, останній день поставки за відповідними позиціями настав відповідно: Т0+3 місяці - 22.06.2015, Т0+4 місяці - 20.07.2015; Т0+5 місяців - 20.08.2015; Т0+6 місяців - 21.09.2015.

Разом з тим, по позиціям №22 календарного плану поставок обладнання по специфікації №1 до договору (додаток №3 додаткової угоди №7) було вирішено змінити строки поставки до 01.10.2015 та позиціях №43, №46, №57 календарного плану поставок обладнання по специфікації №2 до договору (додаток №4 додаткової угоди №7) до 31.07.2015.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання з поставки обладнання виконав частково та з порушенням строків, а саме, поставив позивачеві обладнання по позиції 22 (1 шт.) та позиції 23 (1 шт.), по позиції 48 (3 шт.), по позиції 26 (2 шт.) та позиції 27 (2 шт.), по позиції 45 (1 шт.).

Так, не поставлений товар зі строком виконання Т0+3 місяці (в строк до 22.06.2015, оскільки 20.06.2015 є вихідним днем): монітор SAS201МF - 4 шт. (№24, специфікації №1, додаткової угоди №7 на суму 1190000,00 грн.); ШкиП-SAS (шкаф контр. та живл.) - 4 шт. (№25, специфікації №1, додаткової угоди №7 на суму 144000,00 грн.).; БИК-СГАК - 5 шт. (№29, специфікації №1, додаткової угоди №7 до договору на суму 487500,00 грн.); БИК-СГАК - 3 шт. (№30, специфікації №1, додаткової угоди №7 до договору на суму 292500,00 грн.); БИК-СГАК - 4 шт. (№48, специфікації №2, додаткової угоди №7 до договору на суму 390000,00 грн.), оскільки, 30.06.2015 поставлено 3 з 7 штук; БИК-СГАК - 2 шт. (№51, специфікації №2, додаткової угоди №7 до договору на суму 195000,00 грн.); БИК-УДГБ - 1 шт. (№52, специфікації №2, додаткової угоди №7 до договору на суму 107500,00 грн.).

Не поставлене устаткування зі строком виконання Т0+4 місяці (в строк до 20.07.2015): монітор SAS201МF - 6 шт. (№ 28, специфікації №1, додаткової угоди №7 на суму 1902600,00 грн.); монітор LМ206M спектрометр МАRS-010FM с обвязкой (№44, специфікації №2, додаткової угоди №7 на суму 1834000,00 грн.); монітор ІМ204МF - 3 шт. (№ 50, специфікації №2, додаткової угоди №7 на суму 1215000,00 грн.). Монітор NIM201М - 1 шт. (№45, специфікації №2, додаткової угоди №7 на суму 650000,00 грн.) був поставлений з запізненням лише 14.09.2015.

Не поставлене обладнання зі строком виконання до 31.07.2015: система контролю об'ємної активності мережевої води блоку №2. - 1 шт. (№43, специфікації №2, додаткової угоди №7 на суму 910300,50 грн.); прилад детектування об'ємної активності рідини. монітор LМ206 - 3 шт. (№46, специфікації №2, додаткової угоди №7 на суму 2190000,00 грн.); система спец технологічного контролю промконтура - 1 шт. (№57, специфікації №2, додаткової угоди №7 на суму 775000,00 грн.).

Не поставлене устаткування зі строком виконання Т0+5 місяців (в строк до 20.08.2015): монітор NGM209МF - 9 шт. (№ 47, специфікації №2, додаткової угоди №7 на суму 3936151,80 грн.); монітор NGM209МF - 1 шт. (№ 58, специфікації №2, додаткової угоди №7 на суму 437350,20 грн.).

Не поставлене устаткування зі строком виконання Т0+6 місяців (в строк до 21.09.2015р. оскільки 20.09.2015р. є вихідним днем): монітор ABPM204МF - 5 шт. (№49, специфікації №2, додаткової угоди №7 на суму 2575000,00 грн.); монітор NGM209МF - 1 шт. (№ 58, специфікації №2, додаткової угоди №7 на суму 437350,20 грн.).

Сума заборгованостіПеріод за який нараховується пеняКількість днів простроченняРозмір пеніСума пені
2806500,0023.06.2015 по 05.10.2015105 0,1294682,50
4951600,0021.07.2015 по 05.10.201577 0,1381273,20
650000,0021.07.2015 по 13.09.201555 0,135750,00
3875300,5001.08.2015 по 05.10.201566 0,1255769,83
4373502,0021.08.2015 по 05.10.201546 0,1201181,09
7090000,0022.09.2015 по 05.10.201514 0,199260,00
Всього: 1267916,62

Отже, матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем зобов'язань з поставки товару за Договором та Додатковою угодою №7. Перевіривши нарахування, здійснені позивачем, та розрахунки, здійснені судом першої інстанції, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача у частині стягнення пені за неналежне виконання зобов'язання з поставки товару за Додатковою угодою №7 підлягають задоволенню в сумі 1 267 916,62 грн., а оскаржуване рішення місцевого суду у цій частині підлягає відповідній зміні.

При цьому, судом не приймаються до уваги посилання відповідача на неналежне виконання позивачем умов Договору, а саме на несвоєчасну сплату останнім другого додаткового авансу у розмірі 6 622 590,07 грн., що у відповідності до частини 3 статті 538 Цивільного кодексу України, як зазначає апелянт, стало підставою для зупинення виконання відповідачем свого обов'язку з постачання товару у встановлені договором строки.

Так, скаржник зазначає, що покупець зобов'язаний був сплатити другий додатковий аванс протягом 10 днів з моменту підписання Додаткової угоди №7, а саме до 02.01.2015, проте фактично сплатив його 20.03.2015, у зв'язку з чим відповідачем допущено прострочку поставки товару.

Разом з цим, судом апеляційної інстанції було встановлено, що Господарським судом міста Києва розглядалась справа №910/10220/15 за позовом Дочірнього підприємства Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів «Фаворит-Плюс» до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення 1942499,61 грн. заборгованості за Договором №07/2098/2007 ДЗ від 14.06.2007.

Так, у рішенні Господарського суду міста Києва від 22.04.2016 у справі №910/10220/15, яке набрало законної сили, було встановлено наступне.

Між сторонами у справі укладена угода до договору, яку датовано 22.12.2014 року (додаткова угода № 7 до договору №07/2098/2007 ДЗ від 14.06.2007). Угода була підписана та зареєстрована 19.02.2015 та направлена на адресу позивача цінним листом № 51/3364 від 24.02.2015. До матеріалів справи залучено копію листа відповідача, який надіслано на адресу позивача 25.02.2015, в якому зазначено про те, що на адресу позивача надсилається підписаний відповідачем та зареєстрований оригінал Угоди від 19.02.2015 до договору, а також інформація з сайту ДП «Укрпошта», відповідно до якої, зазначена угода була отримана позивачем 03.03.2015.

Оскільки, позивачем було отримано дану угоду 03.03.2015, що підтверджується матеріалами справи, суд дійшов висновку, що вона є укладеною саме з 03.03.2015.

Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, обставини, встановлені в рішенні Господарського суду міста Києва від 22.04.2016 у справі №910/10220/15 на підставі статті 35 Господарського процесуального кодексу України мають преюдиційне значення, а тому повторного доведення не потребують.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007).

На підставі вищезазначеного судом апеляційної інстанції відхиляються доводи відповідача про прострочення позивачем сплати другого авансового платежу за Договором на 76 днів, як на підставу для відмови у задоволенні позову.

Так, оскільки узгоджений примірник Додаткової угоди №7 був отриманий позивачем лише 03.03.2015, то позивач мав, у відповідності до умов пункту 2.2. Додаткової угоди №7, сплатити авансовий платіж в наступні 10 днів. Тобто, порушення строків оплати виникає тільки з 14.03.2016.

Водночас, як вірно зазначив суд першої інстанції, додатками №3 та №4 до Додаткової угоди №7 сторони погодили календарний план поставок устаткування за специфікаціями №1 та №2 до Договору, і строк поставки відповідачем продукції визначено з урахуванням моменту оплати позивачем другого додаткового авансу.

Таким чином, саме з 20.03.2015 (дата перерахування другого додаткового авансу у розмірі 6 622 590,07 грн.) почався відлік строку поставки відповідачем спірної продукції, яка за формулою, що міститься в календарних планах поставок, становить: Т0 (момент оплати другого додаткового авансу) + встановлена кількість місяців щодо конкретного пункту специфікації до Договору.

У даному випадку прострочення виконання позивачем грошового зобов'язання з внесення суми другого додаткового авансу не має наслідків, передбачених приписами частини 3 статті 538 Цивільного кодексу України, оскільки строк виконання відповідачем зобов'язання з поставки продукції починався виключно з моменту сплати позивачем суми другого додаткового авансу у повному обсязі, навіть якщо така сплата відбулася з порушенням строку, встановленого пунктом 2.2. Додаткової угоди №7 до Договору.

Також, апелянт зазначає, що протягом строку дії Договору виконання зобов'язань з вини позивача неодноразово зупинялось. Так, 15.07.2014 закінчилась дія рішення №РІІІ-П 0.23.066-13, яким був затверджений постачальник ДП «Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів «Фаворит-Плюс», а враховуючи, що постачальник без прийняття покупцем позитивного рішення про затвердження постачальника, не може постачати продукцію, позивач, посилаючись на статті 612-613 Цивільного кодексу України вказує на наявність прострочення кредитора.

Зазначені доводи скаржника не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до статті 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Колегія суддів зазначає, що умови Договору №07-2098/2007 від 14.06.2007 не містять жодних положень щодо оцінки відповідача, його статусу як постачальника позивача, та інших умов, які б перешкоджали відповідачу виконати свої зобов'язання з поставки товару за договором.

Навпаки, у пункті 6 Додаткової угоди №7 до договору, яка була підписана сторонами вже після закінчення строку дії рішення №РШ-П 0.23.066-13 про затвердження відповідача в якості постачальника позивача, сторони окремо обумовили, що відсутні будь-які інші підстави, які б надавали право відповідачу право призупинити виконання робіт по договору. Більш того, неможливість постачання устаткування спростовується наявністю доказів здійснення протягом червня-вересня 2015 року поставки товару за договором.

Таким чином, відповідач (навіть при закінченні строку дії рішення про затвердження постачальника), шляхом підписання та надсилання позивачу Додаткової угоди №7, самостійно визнав, що відсутні будь-які інші підстави, які б надавали право відповідачу призупинити виконання робіт по Договору.

Аналогічні правові висновки викладені в судових рішеннях суду першої та апеляційної інстанцій у справі №910/424/16 за позовом Дочірнього підприємства «Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів» «Фаворит-Плюс» до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про внесення змін до Договору № 07-2098/2007 ДЗ від 14.06.2007, які набрали законної сили.

Також, слід зазначити, що спірним Договором (пункт 3.9.) передбачалось, що у випадку ухилення позивача від проведення приймання товару та/або робіт та не підписання наданих актів протягом 10 календарних днів з моменту їх пред'явлення, відповідач вносить в акт відповідний запис та підписує акт в односторонньому порядку, про що письмово повідомляє позивача. В цьому випадку, відповідний такому акту товар вважається прийнятим позивачем належним чином за якістю та кількістю. Відповідачем не подано суду доказів виконання умов пункту 3.9. Договору, повідомлення позивача про поставку товару, надання йому відповідного акту та відмітки про відмову позивача його підписати.

У своїх поясненнях відповідач посилався на рішення судів першої та апеляційної інстанцій у справі №910/21926/15 від 18.01.2016 та 18.04.2016 відповідно, якими у позові позивачу про розірвання іншого договору №162(3)14УК від 12.05.2014 та стягнення 1100850,48 грн. санкцій було відмовлено з тих підстав, що позивачем належним чином не виконано свого обов'язку з оцінки відповідача та внесення його до переліку постачальників позивача, що в свою чергу унеможливило виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, тобто мало місце прострочення кредитора (позивача), а не боржника (відповідача).

Зазначені посилання відповідача є недоцільними, оскільки постановою Вищого господарського суду України від 12.07.2016 рішення Господарського суду міста Києва від 18.01.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2016 у справі №910/21926/15 було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Водночас, у будь-якому випадку предметом дослідження у справі №910/21926/15 є правовідносини, які виникли на підставі Договору №162(3)14УК від 12.05.2014, у той час як правовідносини у даній справі стосуються виконання умов зовсім іншого Договору №07-2098/2007 від 14.06.2007.

Також, апеляційний суд не приймає до уваги доводи відповідача з посиланням на листи позивача №51/12350 від 10.09.2014 та №09/15103 від 24.09.2015 на підтвердження відмови останнього від поставки товару до отримання відповідачем рішення про затвердження постачальника.

Як вбачається із матеріалів справи, лист позивача №51/12350 від 10.09.2014 був складений до підписання сторонами Додаткової угоди №7, якою сторони визначили, що відсутні будь-які підстави, які б надавали право відповідачу призупинити виконання робіт по договору. А лист №09/15103 від 24.09.2015 був складений Позивачем вже після прострочення виконання відповідачем своїх зобов'язань з поставки товару за договором, яка сталась у червні - серпні 2015 року. Також, у вказаному листі позивач не відмовляється від виконання відповідачем зобов'язання з поставки товару, а зазначає про можливість відмови у прийнятті товару на зберігання, що за своєю правовою сутністю відрізняється від прийняття поставки товару.

Посилання відповідача на лист ДП «Фаворит Плюс» №3/030 від 27.02.2014 (том 1, а.с. 146), яким останній повідомив позивача про призупинення виконання своїх зобов'язань з поставки товару за договором, що, за твердженнями відповідача (том 1, а.с. 138), було зумовлено неналежним виконанням ДП «Енергоатом» своїх зобов'язань за Договором, як на обставину, якою підтверджується факт прострочення кредитора, є необґрунтованими, оскільки лист №3/030 від 27.02.2014 не містить жодного посилання на неналежне виконання ДП «Енергоатом» своїх зобов'язань. Зі змісту листа, натомість, вбачається, що призупинення виконання відповідачем своїх зобов'язань «пов'язано з об'єктивним фактором, який не можна було передбачити».

Посилання скаржника на те, що факт зупинення з вини позивача виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором підтверджується, зокрема, преюдиційними рішеннями господарських судів у справах №8/226, №42/87 та №55/205 не приймається колегією суддів до уваги з огляду на те, що встановлені у вказаних рішеннях суду факти стосуються інших періодів спірних правовідносин, що не є предметом розгляду у даній справі. Вказані рішення не можуть підтверджувати вину позивача або відповідача стосовно невиконання умов Договору в межах Додаткової угоди №7, яка була укладена лише 03.03.2015.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що підстави для застосування частини 1, 2 статті 613 Цивільного кодексу України та відстрочення виконання відповідачем зобов'язань з поставки товару були відсутні.

Відповідно до статті 4-6 Господарського процесуального кодексу України будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів, а тому апеляційний суд відхиляє доводи відповідача, викладені у додаткових поясненнях до апеляційної скарги від 15.03.2016, що місцевий суд безпідставно вирішив здійснити колегіальний розгляд справи.

Апеляційний суд також вважає безпідставним доводи відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв'язку з розглядом справи місцевим судом у строк понад 2 місяці та призначення колегіального розгляду справи, оскільки рішення може прийматися тільки тим суддею (суддями), який брав участь у розгляді справи з його початку. В разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи слід починати спочатку. При цьому, заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України строків вирішення спору, а його подальше продовження новим (зміненим) складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті.

Твердження відповідача з приводу того, що судом першої інстанції було безпідставно прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог з тих підстав, що така заява є заявою про одночасну зміну предмету та підстав позову не приймається колегією суддів до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачені частиною четвертою статті 22 Господарського процесуального кодексу України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача пені, встановленої пунктом 7.2. Договору №07-2098/2007ДЗ від 14.06.2007, а підставою - неналежне виконання зобов'язання відповідачем з поставки продукції на виконання умов такого договору.

За змістом абз. 7 пункту 3.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

При цьому, додатковими угодами до вказаного Договору, які є його невід'ємними частинами, сторонами були визначені обсяги та строк поставки продукції, а також її оплати на виконання умов договору, відтак суд приходить до висновку, що подаючи спірну заяву про збільшення розміру позовних вимог позивачем не було змінено ні підставу, ні предмет позову у даній справі.

З огляду на викладене, заява про збільшення розміру позовних вимог подана позивачем з дотриманням приписів статті 22 Господарського процесуального кодексу України та правомірно була прийнята судом першої інстанції для подальшого розгляду.

Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції необґрунтовано повернув зустрічну позовну заяву відповідача також є необґрунтованими, оскільки зустрічна позовна заява Дочірнього підприємства «Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів «Фаворит-Плюс» була повернута останньому ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2015, яка не була предметом апеляційного оскарження, у встановленому законом порядку не скасована, а відтак є чинною.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» задоволенню не підлягає.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції. Апеляційна скарга Дочірнього підприємства «Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів «Фаворит-Плюс» задоволенню не підлягає.

Водночас, під час перегляду справи у апеляційній інстанції судом було здійснено арифметично вірний перерахунок пені, заявленої до стягнення позивачем за невиконання умов договору в межах Додаткової угоди №7, який не співпадає з розрахунком суду першої інстанції, заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати пені за невиконання умов договору в межах Додаткової угоди №7 становить 1 267 916,62 грн. Таким чином, рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 у справі №910/5800/15-г у частині стягнення з відповідача пені за невиконання умов договору в межах Додаткової угоди №7 підлягає зміні з підстав, викладених у мотивувальній частині постанови.

Розподіл господарських витрат здійснено у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів «Фаворит-Плюс» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 у справі №910/5800/15-г залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 05.10.2015 у справі №910/5800/15-г змінити.

Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2015 у справі №910/5800/15-г викласти у наступній редакції:

« 1. Позовні вимоги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська електрична станція» задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів «Спілка онкоінвалідів «Фаворит-Плюс» (01001, м. Київ, вул. Велика Житомирська, 23; ) на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська електрична станція» (01011, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ) пеню у розмірі 1 267 916 (один мільйон двісті шістдесят сім тисяч дев'ятсот шістнадцять) грн. 62 коп. та судовий збір у розмірі 25 358 (двадцять п'ять тисяч триста п'ятдесят вісім) грн. 33 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.»

Матеріали справи №910/5800/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх