ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2016 р.Справа № 915/417/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів Лисенко В.А., Ярош А.І.

при секретарі судового засідання Саломатовій К.А.

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю від 27.07.2016 року №4303;

від відповідача ОСОБА_2 за довіреністю від 08.04.2016 року № 31;

від третьої особи не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства Адміністрація морських портів України, м. Київ в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (Адміністрація Миколаївського морського порту), м. Миколаїв

на рішення господарського суду Миколаївської області від 11.07.2016 року

у справі № 915/417/16

за позовом Державного підприємства Адміністрація морських портів України, м. Київ в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (Адміністрація Миколаївського морського порту), м. Миколаїв

до Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 європейська компанія, м.Миколаїв

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Дніпро-Бузький морський термінал, м. Миколаїв

про стягнення заборгованості в сумі 976 218 грн. 70 коп.

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року Державне підприємство Адміністрація морських портів України, м. Київ в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (Адміністрація Миколаївського морського порту), м. Миколаїв звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 європейська компанія, м. Миколаїв, в якій просило суд стягнути з відповідача на користь позивача 872 132 грн. 05 коп. боргу, а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати. В подальшому, в поясненнях позивач зазначив, що помилково невірно вказав суму боргу в позовній заяві і до стягнення підлягає 976 218 грн. 70 коп.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 27.04.2016 року у справі № 915/417/16 (суддя Олейняш Е.М.) залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю Дніпро-Бузький морський термінал, м. Миколаїв.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 11.07.2016 року у справі № 915/417/16 (суддя Олейняш Е.М.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Державне підприємство Адміністрація морських портів України, м.Київ в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (Адміністрація Миколаївського морського порту), м.Миколаїв з рішенням суду не погодилось, тому звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд повністю скасувати рішення господарського суду Миколаївської області від 11.07.2016 року у справі №915/417/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним зясуванням всіх обставин справи.

28.09.2016 року відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду Миколаївської області від 11.07.2016 року у справі №915/417/16 залишити без змін. Судовою колегією відзив долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свої доводи та заперечення щодо апеляційної скарги з мотивів, викладених письмово. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 10.08.2016 року. Про причину неявки суд не повідомив, своїми процесуальними правами, передбаченими статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, ніяких клопотань з цього приводу судовій колегії не надав, неявка без поважних причин у судове засідання представників сторін та третіх осіб не тягне за собою відкладення розгляду справи на інші строки, тому справу розглянуто за наявними матеріалами та поясненнями представників сторін, а повний текст постанови направляється учасникам судового процесу в установленому порядку.

Колегія Одеського апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для зясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в справі № 915/417/16 та наданих представниками сторін пояснень.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин справи повторно розглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не звязаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі повторного розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню та матеріалів справи, судова колегія дійшла висновку що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Миколаївської області від 11.07.2016 року у справі № 915/417/16 є правомірним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Компанія» є портовим оператором (стивідорною компанією), що здійснює свою діяльність на території Миколаївського морського порту. Відповідно до пункту 11 статті 1 Закону України «Про морські порти України», портовий оператор - це суб'єкт господарювання, що здійснює експлуатацію морського терміналу, проводить вантажно-розвантажувальні роботи, обслуговування та зберігання вантажів, обслуговування суден та пасажирів, а також інші, пов'язані з цим види господарської діяльності.

Відповідно до даних, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також пункті 3.2 Статуту відповідача, основним видом його діяльності є допоміжна діяльність у сфері транспорту. Згідно з Класифікатором видів змінної діяльності, іншою допоміжною діяльністю у сфері транспорту, зокрема, є вантажно-розвантажувальні роботи.

У зв'язку з необхідністю виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 європейська компанія» комплексу робіт і послуг, повязаних з перевалкою вантажів (здійсненням навантажувально-розвантажувальних робіт) через причал № 12 та з використанням причальної інфраструктури (залізничні та підкранові колії), а також забезпечення позивачем можливості користування Товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 європейська компанія» вказаним причалом та причальною інфраструктурою, між Державним підприємством „Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (Адміністрація Миколаївського морського порту) (володілець) та Товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 європейська компанія (користувач) було укладено договір від 04.07.2013 року №А3-А про встановлення сервітуту з додатковими угодами до нього, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Компанія» користується причалом № 12 (інв. №1031039) та причальною інфраструктурою: залізничними коліями №53, 54 (інв. №1031085, 1031086) та підкрановими коліями (інв. №1031068), які знаходяться на окремому балансі у Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (Адміністрація Миколаївського морського порту).

Пунктом 2.1 договору про встановлення сервітуту визначено, що сервітут встановлюється для можливості здійснення користувачем навантажувально-розвантажувальних робіт через причал з використанням причальної інфраструктури.

Статтею 3 договору визначено вид сервітуту, а саме, що видом права сервітуту є право користування майном (причалом та причальною інфраструктурою) згідно з Планом-схемою причалу №12 та причальної інфраструктури (Додаток №1, який є невідємною частиною цього договору), наступною довжиною:

причал №12 (інв. №1031039) -187,0 м.п., технологічна ширина 15,0 м.п.;

залізничні колії №53, №54 (інв. №№1031085, 1031086) 355,68 м.п.;

підкранові колії (інв. №1031068) - 182,0 м.п. у дві нитки (пункт 3.1 договору в редакції додаткової угоди від 01.04.2014 року № 2 до договору від 04.07.2013 року №А3-А про встановлення сервітуту)

Сервітут полягає у можливості вільного і безперешкодного користування користувачем причалом та причальною інфраструктурою, визначених вище у пункті 3.1. даного договору.

Сервітут є строковим та оплатним (пункт 4.2. договору).

Сервітут, встановлений за даним договором, є речовим правом користувача, має абсолютний характер і підлягає захисту від неправомірних дій невизначеного кола осіб відповідно до діючого законодавства України. Сервітут не позбавляє володільця, щодо якого він встановлений, права володіння та користування причалом та причальною інфраструктурою (пункти 4.4, 4.5 договору про встановлення сервітуту).

Умовами пункту 7.1.3. договору про встановлення сервітуту, передбачено, що відповідач зобовязаний організовувати виконання навантажувально-розвантажувальних робіт відповідно до діючого законодавства України, дотримуватись правил, діючих на території позивача.

Згідно із положеннями пункту 8.6 договору, володілець приймає на себе обовязок повідомляти письмово Користувача про укладення договорів сервітуту, оренди або інших договорів щодо обєкту сервітуту або окремих його частин протягом трьох днів з дня укладення відповідного договору.

Володілець має право вимагати припинення сервітуту у випадках, встановлених діючим законодавством України (пункт 9.1.4. договору).

Вказаний договір набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє по 31.12.2018 року включно. У випадку, якщо Користувач не пізніше ніж за один місяць до закінчення терміну дії договору не повідомить Володільця про наміри припинити його дію, договір вважається автоматично пролонгований на той же самий строк та на тих самих умовах (пункт 14.1. договору).

Пунктом 14.4 договору встановлено, що одностороння відмова від виконання даного договору (його розірвання) не допускаються.

Сторони встановили, що цей договір може бути припинений за взаємною згодою сторін шляхом укладення відповідної додаткової угоди до договору, підписаної уповноваженими представниками сторін та скріпленої печатками. Цей договір вважається припиненим з дати набуття чинності відповідної додаткової угоди (пунктом 14.5. договору).

Дія сервітуту підлягає припиненню у випадках, передбачених чинним законодавством України (пункт 14.6. договору).

Додатковою угодою від 08.08.2013року № 1 до договору від 04.07.2013 року №А3-А сторонами внесено зміни в частині розміру та порядку внесення плати за сервітут, режиму експлуатації тощо.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають: речові права, похідні від права власності - право користування (сервітут).

Сервітут, встановлений договором від 04.07.2013 року №А3-А, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На момент розгляду спору договір від 04.07.2013 року №А3-А про встановлення сервітуту є чинним.

В позовній заяві зазначено, що у січні 2016 року портовий оператор (відповідач) підтвердив готовність прийняти 9 суден та перевантажити на них через причал №5 швелер, через причал № 12 заготовку, сталь листову, прокат чорних металів, через причал №13 шрот.

Позивач також зазначає, що ним надана відповідачу спеціалізована послуга із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні Адміністрації морських портів України, яка визначена додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 року №405. Міністерством інфраструктури України Наказом від 18.12.2015 року №541 затверджено тарифи на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні Адміністрації морських портів України. У січні 2016 року відповідачем виконано навантажувально-розвантажувальні роботи із використанням причалів №5, №12, №13, тому, у відповідності до кількості перевантаженого товару, на підставі пункту1 Розділу ІІ Тарифів, йому нарахована плата за спеціалізовані послуги у розмірі 976 218 грн. 70 коп. з ПДВ.

Позивачем на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 європейська компанія було направлено вимоги від 28.01.2016 року №18-19/514, від 05.02.2016 року №18-19/723 та претензія від 26.02.2016 року №18-09/1270, які залишено відповідачем без відповіді та задоволення, що стало підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про морські порти України" державні стратегічні обєкти портової інфраструктури та інше державне майно, закріплене за Адміністрацією морських портів України, належать їй на праві господарського відання. Адміністрація морських портів України володіє, користується та розпоряджається закріпленим за нею державним майном з урахуванням його цільового призначення, а також обмежень правомочностей щодо розпорядження таким майном, визначених цим Законом, іншими законодавчими актами, її статутом.

Разом з тим, право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами (стаття 136 Господарського кодексу України).

Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Згідно з частиною 1 статті 19 Закону України «Про морські порти України», у морських портах надаються послуги з обслуговування суден, здійснення операцій з вантажами, у тому числі проведення вантажно-розвантажувальних робіт, послуги з обслуговування пасажирів та інші послуги, передбачені законодавством. Однак, даний закон не закріплює обов'язковість надання послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу.

Більше того, статтею 22 Закону України «Про морські порти України» передбачений вичерпний перелік обов'язкових платежів (портових зборів), які сплачуються в обов'язковому порядку в морському порту, який не містить плати за послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про морські порти України» причал гідротехнічна споруда, яка має швартовні та відбійні пристрої і призначена для стоянки та обслуговування суден, обслуговування пасажирів, у тому числі для їх посадки на судна і висадки з суден, проведення вантажно-розвантажувальних робіт.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2015 року №483 внесено зміни в додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 року №405 «Про затвердження переліку спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту субєктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню», доповнивши його абзацом такого змісту: «забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні Адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства».

Наказом Міністерства інфраструктури України «Про затвердження Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні Адміністрації морських портів України» від 18.12.2015 року №541, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.12.2015 року за №1608/28053, затверджено відповідні тарифи, розрахунок плати тощо.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про погодження тарифів на спеціалізовану послугу із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні Адміністрації морських портів України» від 14.12.2015 року №1331-р погоджено встановлені Міністерством інфраструктури в установленому порядку тарифи на спеціалізовані послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні Адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства.

Зазначеними актами не надано визначення поняття "спеціалізована послуга із забезпечення доступу портового оператора до причалу", не врегульовано, що саме включає в себе вказана послуга, та не передбачено, що вона включає в себе також надання права користування причалом, права користування причальною інфраструктурою (підкрановими та залізничними коліями) тощо.

Відтак, послуга із забезпечення доступу до причалу не може замінити сервітут.

Цивільний кодекс України прямо встановлює, що підставою встановлення будь-якого сервітуту є наявність у особи, яка не є власником (володільцем) відповідного майна, потреби, яка не може бути задоволена іншим способом. Таким чином, для відповідача у справі підставою встановлення сервітуту була потреба у здійсненні навантажувально-розвантажувальних робіт через вищезазначені причали з використанням приналежної до нього причальної інфраструктури.

Дії портового оператора щодо надання підтвердження позивачу готовності прийняття судна для обробки вантажів обумовлені положеннями Звіту звичаїв морського порту Миколаїв. Зокрема, пунктами 5.6., 5.7. Зводу Звичаїв передбачено, що прийом суден у морський порт Миколаїв під обробку та інші операції проводиться на підставі укладених договорів (угод) та здійснюється тільки після попереднього узгодження з портовим оператором та Адміністрацією порту. Підтверджені судна включаються головною диспетчерською Адміністрації порту в графік підходу суден під обробку, виходячи із заявленої дати приходу суден і запланованого часу обробки суден.

Зі змісту листів відповідача від 05.01.2016 року №01-3/5/1, від 24.12.2015 року №01-3/1572/1, від 11.01.2016 року №01-3/25/1, від 11.01.2016 року №01-3/21/1, від 13.01.2016 року №01-3/441, від 20.01.2016 року №01-3/63/1, від 13.01.2016 року №01-3/43/1 вбачається, що відповідач їх скеровує у відповідь на заявки замовників послуг по переробці вантажу на підтвердження того, що портовий оператор має можливість та готовий прийняти судно для здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт в рамкам правовідносин, які врегульовані договорами про надання послуг із організації та виконання ВРР вантажів, укладеним між портовим оператором та замовником цих послуг. Таку заявку замовник послуг направляє портовому оператору та диспетчеру позивача, відповідно і підтвердження можливості прийняття та обробки вантажу портовий оператор направляє, як на адресу замовника, так і Адміністрації морського порту.

Тобто, позивач отримує вказані документи в порядку повідомлення про можливість здійснення відповідачем робіт по обробці вантажу, а не як замовлення відповідачем послуги з надання доступу до причалу №12.

З огляду на викладене, позивачем не доведено належними та допустимими доказами у розумінні статей 33, 34, 36 Господарського процесуального законодавства України підстав для сплати відповідачем послуг з доступу портового оператора до причалу, оскільки відповідач користується даним причалом на правах сервітуту.

Не доведено належним чином скаржником і того, що вказана послуга носить обов'язковий характер, оскільки положення Закону України "Про морські порти України", постанови Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 року №405, наказу Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 року №541 лише встановлюють факт державного регулювання ціноутворення спеціалізованої послуги забезпечення доступу портового оператора до причалу, тобто ціна на таку послугу не може бути вільною, а не визначають умови, обставини, підстави її надання та не зобов'язують отримувати таку послугу.

За таких обставин, рішення місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог є правильним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення.

Позивач помилково ототожнює внесення послуги доступу до причалу до переліку послуг природніх монополій із встановленням єдиного (монопольного) механізму доступу до причалу.

Разом з тим, законодавство України, чинне на момент встановлення сервітуту (зокрема, Закон України "Про морські порти України"), передбачало різні правові механізми користування причалом. Вказані акти не містять прямої вказівки на те, що інші правові механізми користування, доступу до причалу мають припинити свою дію або змінитись умови правовідносин сторін за такими механізмами, а ними лише врегульовано на законодавчому рівні додатковий правовий механізм доступу до причалу у формі відповідної послуги, яка не встановлена як обовязкова.

Послуга доступу до причалу, що передбачена вказаними Постановою Кабінету Міністрів України і наказом Міністерства інфраструктури України, не заміняє сервітут, права сервітуарія є ширшими за обсягом за право доступу до причалу, а сервітут. як речове право користування чужим майном, не є предметом регулювання вказаних актів.

Виходячи з вищевикладеного, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи. Тому судова колегія Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Миколаївської області від 11.07.2016 року у справі №915/417/16 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Адміністрація морських портів України, м. Київ в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (Адміністрація Миколаївського морського порту), м. Миколаїв на рішення господарського суду Миколаївської області від 11.07.2016 року у справі №915/417/16 залишити без задоволення, рішення господарського суду Миколаївської області від 11.07.2016 року у справі №915/417/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється учасникам судового процесу по справі в триденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Одеський апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Головуючий суддя ОСОБА_4
Судді ОСОБА_5
ОСОБА_6