ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2016р. Справа№ 914/1831/16

За позовом: Міністерства оборони України, м. Київ

до відповідача: Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод», м. Львів

про: стягнення 998 806,05 грн. штрафних санкцій за неналежне виконання договірних зобовязань

Суддя Кидисюк Р.А.

Секретар Зусько І.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №220/794/д від 30.12.2015 р.)

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №137 від 04.01.2016 р.)

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. В судовому засіданні 20.09.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Міністерства оборони України до Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» про стягнення 998 806,05 грн. штрафних санкцій за неналежне виконання договірних зобовязань.

Ухвалою суду від 12.07.2016 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 26.07.2016 року. Ухвалою суду від 26.07.2016 року розгляд справи відкладено на 09.08.2016 року. Ухвалою суду від 09.08.2016 року продовжено строк розгляду спору, розгляд справи відкладено на 20.09.2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються невчасним виконання відповідачем умов Договору №342/3/6/15 про закупівлю послуг за державні кошти від 30.06.2015 р. щодо поставки продукції на суму 9080055,00 грн. в строк до 30.09.2016 року, у звязку з чим відповідно до умов Договору позивачем нараховано відповідачу штрафні санкції.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити повністю з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання зявився, частково заперечив проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві (вх.№32600/16 від 08.08.2016 р.) на позовну заяву, та просив суд зменшити розмір штрафних санкцій на 95% з підстав, наведених у відповідному клопотанні (вх.№37216/16 від 19.09.2016).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно та обєктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

30.06.2015 р. між Міністерством оборони України (Замовник) та Державним підприємством «Львівський бронетанковий завод» (Постачальник) укладено Договір №342/3/6/15 про закупівлю послуг за державні кошти (Договір), відповідно до п.1.1. якого Постачальник зобовязався до 30.08.2015 поставити Замовникові танки та інші бойові самохідні броньовані транспортні засоби й частини до них (30.40.1) (Індивідуальний комплекти ЗІП до Т-72), (Продукція) за номенклатурою, у кількості, в терміни та за цінами, які зазначені у Специфікації, що є невідємною частиною цього Договору (Додаток №1), а Замовник прийняти і оплатити таку Продукцію. Продукція постачається для відновлення боєздатності бронетанкової техніки військових частин (підрозділів) Збройних Сил України, які виконують завдання в зоні проведення антитерористичної операції (АТО) на території Луганської та Донецької областей.

Відповідно до додатку №1 підлягало постачанню 420 найменувань продукції.

Пунктом 4.2. Договору визначено, що продукція (або її частина) вважається поставленою з моменту затвердження акту прийому поставленої Продукції (форма Додаток №4 до Договору) Замовником в установленому порядку. Якщо продукція (або її частина) своєчасно не поставлена, то Постачальник несе відповідальність відповідно до п.7.3.1. Договору, а попередня оплата повертається Замовнику протягом двох робочих днів.

Відповідно до положень укладеної в подальшому між сторонами Додаткової угоди №2 від 28.09.2015 ціна договору визначена в розмірі 9080055,00 грн., строк постачання визначено не пізніше 30.09.2015, специфікацією (додаток №1) визначено обсяг постачання продукції.

ОСОБА_3 приймання №187/15 від 12.11.2015 позивачу поставлено 18 комплектів індивідуального комплекту ЗІП до танків Т-72 на загальну суму 5272290,00 грн. та згідно ОСОБА_3 приймання №187/1/15 від 18.11.2015 поставлено 13 комплектів індивідуального комплекту ЗІП до танків Т-72 на загальну суму 3807765,00 грн.

Таким чином, станом на 30.09.2016 року в порушення умов договору продукція не була поставлена відповідачем в повному обсязі на суму 9080055,00 грн.

З метою врегулювання спору у добровільному порядку позивачем направлялась претензія (вих.№342/3/6/5253 від 10.11.2015) щодо вжиття заходів з термінового постачання продукції та сплати штрафних санкцій (пеня, штраф) за порушення термінів постачання продукції, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Окрім того, Додатковою угодою №4 від 25.12.2015 до Договору ціна Договору була встановлена у розмірі 6827285,00 грн. ОСОБА_2 ж сума була визначена сторонами у Протоколі погодження договірної ціни №1 від 17.12.2015, і саме таку суму позивач оплатив відповідачу за результатами виконання Договору (платіжні доручення №342/8/108 від 09.07.2015 на суму 6356038,50 грн. та №342/8/262 від 21.12.2015 на суму 471246,50 грн.).

Відповідно до долученого до позовної заяви розрахунку розміру позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача 363202,20 грн. пені та 635603,85 грн. штрафу.

Відповідач проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених у відзиві (вх.№32600/16 від 08.08.2016 р.) на позовну заяву. Зокрема, зазначив, що для розрахунку розміру пені і штрафу за несвоєчасне виконання умов Договору повинна братись сума 6827285,00 грн. як ціна Договору, оскільки Додатковою угодою №4 від 25.12.2015 до Договору та у Протоколі погодження договірної ціни №1 від 17.12.2015 ціна Договору була встановлена у розмірі 6827285,00 грн., і саме таку суму позивач оплатив відповідачу за результатами виконання Договору. Окрім того, відповідач просив суд врахувати важке фінансове становище підприємства відповідача та зменшити розмір штрафних санкцій на 95% з підстав, наведених у клопотанні (вх.№37216/16 від 19.09.2016) про зменшення розміру штрафних санкцій.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають до задоволення частково, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

ОСОБА_3 з ст. 175 Господарського Кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 174 Господарського Кодексу України визначено, що господарські зобовязання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон повязує настання правових наслідків у сфері господарювання.

ОСОБА_3 з ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Господарські зобовязання між сторонами виникли на підставі Договору №342/3/6/15 про закупівлю послуг за державні кошти від 30.06.2015 р.

Відповідно до ч.1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Всупереч взятим на себе зобовязанням згідно Договору станом на 30.09.2016 року продукція не була поставлена відповідачем в повному обсязі на суму 9080055,00 грн.

ОСОБА_3 з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

ОСОБА_3 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У звязку з допущеним відповідачем простроченням поставки продукції позивач просить суд стягнути з відповідача 363202,20 грн. пені та 635603,85 грн. штрафу, для розрахунку яких взято суму договору в розмірі 9080055,00 грн.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, Додатковою угодою №4 від 25.12.2015 до Договору ціна Договору була встановлена у розмірі 6827285,00 грн. ОСОБА_2 ж сума була визначена сторонами у Протоколі погодження договірної ціни №1 від 17.12.2015, і саме таку суму позивач оплатив відповідачу за результатами виконання Договору (платіжні доручення №342/8/108 від 09.07.2015 на суму 6356038,50 грн. та №342/8/262 від 21.12.2015 на суму 471246,50 грн.).

Пунктами 3.4.-3.7. Договору визначено, що договірна вартість послуг встановлюється виключно після перевірки військовим представництвом та МОУ обґрунтованості понесених фактичних витрат. Така вартість відображається у Протоколі погодження договірної ціни і ґрунтується на фактично понесених виконавцем послуг витратах, і саме з такої вартості було допущено прострочення, а не з попередньо визначеної сторонами договору суми у розмірі 9080055,00 грн.

Відтак, суд приймає заперечення відповідача, викладені у відзиві (вх.№32600/16 від 08.08.2016 р.) на позовну заяву стосовно того, що для розрахунку розміру пені і штрафу за несвоєчасне виконання умов Договору повинна братись сума 6827285,00 грн. як ціна Договору, визначена сторонами Додатковою угодою №4 від 25.12.2015 до Договору та у Протоколі погодження договірної ціни №1 від 17.12.2015 року. Отже, сума пені становить 273091,40 грн., сума штрафу 477909,95 грн.

Щодо одночасного стягнення штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Пунктом 7.3.1. Договору передбачено, що за порушення строків поставки Продукції, Постачальник сплачує пеню у розмірі 0,1 відсотка ціни Продукції, щодо якої порушені строки поставки за кожний день прострочення. За прострочення поставки продукції понад 30 днів Постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7 (сім) відсотків вартості Договору.

Пунктом 7.3.3. Договору встановлено, що сплата пені, штрафів, а також відшкодування збитків за невиконання або неналежне виконання Договору не звільняють Сторони від виконання прийнятих на себе зобовязань.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за договором купівлі-продажу свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (Постанова судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в позові в частині стягнення з відповідача 273091,40 грн. пені. Вимога про стягнення 477909,95 грн. штрафу підлягає до задоволення.

Окрім того, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання відповідача (вх.№37216/16 від 19.09.2016 р.) про зменшення розміру штрафних санкцій. Вказане клопотання обґрунтовується важким фінансовим становищем підприємства, а відповідно до постанови КМУ від 04.03.2015 р. №83 «Про затвердження переліку обєктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» ДП «ЛБТЗ» відноситься до обєктів, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави у сфері оборони, а тому в умовах зовнішньої збройної агресії нормальне функціонування заводу, який забезпечує ремонт та відновлення бронетанкової техніки для потреб ЗСУ є одним з пріоритетних завдань держави. ОСОБА_3 умов державних контрактів, укладених між ДП «Львівський БТЗ» та Міністерством оборони України, встановлено, що при визначенні ціни договору, рівень прибутку у складі ціни не може перевищувати 1 відсотка витрат виконавця на купівлю комплектуючих виробів (напівфабрикатів), а також 15-20 відсотків решти витрат у складі виробничої собівартості робіт.

Суд враховує також те, що станом на дату розгляду справи Договір є повністю виконаним, жодних претензій щодо якості проведеного ремонту представниками МОУ не предявлено.

З огляду на викладене, керуючись п.3 ст. 83 ГПК України, суд вважає за доцільне зменшити розмір неустойки штрафу, яка підлягає стягненню з відповідача, на 40 %. Таким чином, розмір штрафу, що підлягає до стягнення з відповідача, становить 286745,97 грн.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

ОСОБА_3 ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки спір виник виключно з вини відповідача, у відповідності до положень ст. 49 ГПК України судовий збір за наслідками розгляду цього спору слід покласти на відповідача.

З огляду на викладене, керуючись Конституцією України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 83, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з боржника Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» (79031, м. Львів, вул. Стрийська, будинок 73; ) на користь стягувача Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6; ) 286745,97 (двісті вісімдесят шість тисяч сімсот сорок пять гривень 97 коп.) грн. штрафу та 4301,19 (чотири тисячі триста одна гривня 46 коп.) грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

4. У решті позову відмовити.

У відповідності до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 23.09.2016 р.

Суддя Кидисюк Р.А.