РІШЕННЯ

22.09.2016Справа №910/8967/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/8967/16

за позовом Заступника Генерального прокурора України - Головного військового прокурора, м. Київ, в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю «ІСО», м. Київ,

про стягнення 1 256 294,16 грн.,

за участю представників:

прокуратури - Волошенюк О.Г. (посвідчення від 12.03.2016 № 042019);

позивача - Кривошея Д.А. (довіреність від 30.12.2015 № 220/325/д);

відповідача - Музика М.В. (довіреність від 03.07.2016 № 74); Литвин В.В. (довіреність від 12.07.2016 № 2016).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник Генерального прокурора України - Головного військового прокурора звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі - Міністерство) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ІСО» (далі - Товариство) про стягнення за неналежне виконання умов договору про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби від 30.10.2015 № 286/3/15/527 (далі - Договір): 770 383,20 грн. пені; 524 580 грн. штрафу, а всього 1 294 963,20 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2016 порушено провадження у справі № 910/8967/16 та призначено до розгляду у судовому засіданні на 02.06.2016.

31.05.2016 відповідач подав суду:

- відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що Товариство не мало змоги виконати свої зобов'язання за Договором з незалежних від нього обставин;

- документи для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

02.06.2016 відповідач подав суду клопотання про відкладення розгляду справи для отримання рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 № 910/6526/16 за позовом Товариства до Міністерства про зобов'язання вчинити дії.

Представником Міністерства у судовому засіданні 02.06.2016 було подано лист про відсутність аналогічних спорів між сторонами.

Представниками сторін у судовому засіданні 02.06.2016 було подано клопотання про продовження строку розгляду спору.

Суд визнав клопотання представників сторін обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2016 було продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів; відкладено розгляд справи на 21.07.2016.

21.06.2016 Товариство подало суду клопотання про долучення до матеріалів справи копії рішення від 30.05.2016 зі справи № 910/6526/16

20.07.2016 прокуратура подала заперечення на відзив та заяву про зменшення позовних вимог, в якій прокурор просив суд стягнути 1 256 294,16 грн. (731 714,16 грн. пені та 524 580 грн. штрафу).

20.07.2016 відповідач подав суду:

- додатковий відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог;

- пояснення та клопотання про залучення до матеріалів справи письмових доказів;

- клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

21.07.2016 відповідач подав клопотання про витребування доказів та пояснення по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2016 розгляд справи було відкладено на 26.07.2016; відмовлено у задоволенні клопотань про залишення позовної заяви без розгляду та про витребування доказів.

22.07.2016 відповідач подав суду клопотання про застосування судом пункту 1 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), в яком Товариство просило визнати недійсним підпункт 7.3.4 пункту 7.3 Договору.

25.07.2016 відповідач подав суду додаткове обґрунтування до клопотання про застосування пункту 1 частини першої статті 83 ГПК України.

26.07.2016 Товариство подало суду: узагальнене пояснення по справі; клопотання про долучення до матеріалів справи копії листа від 06.11.2015 № 557.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2016 було відкладено розгляд справи на 16.08.2016 та зобов'язано позивача подати суду документи.

29.07.2016 відповідач подав суду клопотання про застосування судом пункту 1 чатсини першої статті 83 ГПК України (кінцева редакція, яка єдино та послідовно включає в себе доводи викладені у клопотанні від 22.07.2016 вих. № 316 та у додатковому обґрунтуванні до вказаного клопотанні від 25.07.2016 вих. № 320 та нове нормативне обгрунтування).

15.08.2016 Товариство подало додатковий відзив та документи для долучення до матеріалів справи.

16.08.2016 відповідач подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.08.2016 було відкладено розгляд справи на 13.09.2016 у зв'язку з неподанням позивачем суду витребуваних документів.

13.09.2016 позивач подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи документів на виконання вимог ухвал суду.

13.09.2016 відповідач подав суду додатковий відзив на позовну заяву, в якому Товариство просило суд у задоволенні позову відмовити повністю.

В судовому засіданні 13.09.2016 було оголошено перерву до 22.09.2016, відповідно до статті 77 ГПК України.

22.09.2016 відповідач подав суду додатковий відзив на позовну заяву, в якому просив про таке:

- в задоволенні позовних вимог відмовити;

- визнати повністю недійсним підпункт 7.3.4 пункту 7.3 Договору;

- у випадку повного або часткового задоволення позову зменшити розмір стягуваних штрафних санкцій шляхом перерахунку їх на умовах визначених частиною другою статті 231 Господарського кодексу України (далі - ГК України), та розстрочити виконання судового рішення на рік шляхом встановлення щомісячної сплати суми боргу рівними частинами.

Представники прокуратури та позивача у судовому засіданні 22.09.2016 надали пояснення по суті спору; просили позовні вимоги задовольнити повністю.

Представники відповідача у судовому засіданні 22.09.2016 надали пояснення по суті спору; просили в задоволенні позовних вимог відмовити; визнати повністю недійсним підпункт 7.3.4 пункту 7.3 Договору; у випадку повного або часткового задоволення позову зменшити розмір стягуваних штрафних санкцій та розстрочити виконання судового рішення на рік.

У судовому засіданні 22.09.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані учасниками процесу документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників учасників процесу, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

30.10.2015 Міністерством (замовник) і Товариством (постачальник) укладено Договір, за умовами якого:

- постачальник зобов'язується у 2015 році поставити замовнику одяг верхній, інший, чоловічий і хлопчачий (Лот 1. Костюм (куртка і штани) літній польовий) (далі - товар), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у Договорі (пункт 1.1 Договору);

- найменування товару: костюм (куртка і штани) літній польовий; стандарти, технічні умови на товар, зразок: відповідність ТУ У 14.1-8:2015 та зразку-еталону; строки (терміни) постачання: до 20.12.2015 (включно)/всього на рік; загальна кількість, яку необхідно поставити, (к-тів): 10 000/10 000; ціна за одиницю товару в грн. з врахув. марк., тари (упак.), вант. робіт у місцях завантаження та трансп. витрат (без ПДВ) 624,50 грн./624,50 грн.; ціна товару в грн. з врахув. марк., тари (упак.), вант. робіт у місцях завантаження та трансп. витрат (без ПДВ): 6 245 000 грн./6 245 000 грн.; ціна товару без ПДВ - 6 245 000 грн.; крім того, ПДВ - 1 249 000 грн.; ціна товару з ПДВ - 7 494 000 грн.

Постачальник самостійно закуповує сировину, матеріали, які встановленим порядком погоджуються з замовником; замовником погоджено виготовлення костюму (куртка і штани) літнього польового з тканини типу 2 класу 11 згідно з ТУ У 13.2-4:2015 (пункт 1.2 Договору в редакції додаткової угоди від 25.11.2015 №1);

- товар поставляється 1 сортом згідно ГОСТу 11259-79; якість товару, маркування, тара та упаковка повинні відповідати вимогам ГОСТу 19159, ТУ У 14.1-0034022-078:2015, а також затвердженому зразку; для своєчасної організації контролю якості постачальник обов'язково вказує місцезнаходження, де виготовляється товар (у разі відсутності у Постачальника готового товару на момент підписання Договору) (пункт 2.1 Договору);

- приймальний контроль (якості) товару у постачальника проводиться військовим представництвом Міністерства в присутності представника підприємства, відповідального за якість, з перевіркою сертифікату відповідності, висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи Міністерства охорони здоров'я України, кількості, комплектності та ростовки, відповідності затвердженому зразку, наявності іншої супровідної документації (пункт 2.3 Договору);

- приймання товару оформляється актом приймального контролю (якості), який повинен бути складений військовим представництвом Міністерства; належним чином оформлений і підписаний акт є підтвердженням приймання товару за якістю та надсилається замовнику після відправки товару разом з рахунком-фактурою (пункт 2.7 Договору);

- ціна Договору становить 7 494 000 грн., у тому числі ПДВ - 1 249 000 грн. (загальний фонд) (пункт 3.1 Договору);

- на підставі частини другої статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (зі змінами) та відповідно до підпункту 3 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 №117 «Питання попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти» (зі змінами від 04.03.2015 №102), замовником має право здійснення попередньої оплати товарів, що згідно з Договором передбачається поставити протягом 2015 бюджетного року у розмірі, що не перевищує 50 відсотків суми Договору, на термін не більше трьох місяців (пункт 4.3 Договору);

- постачальник зобов'язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені Договором (підпункт 6.3.1 пункту 6.3 Договору);

- у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами України та Договором (пункт 7.1 Договору);

- у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язань при закупівлі товарів за бюджетні кошти постачальник сплачує замовнику штрафні санкції (штраф, пеня) у розмірах, передбачених пунктом 7.3 Договору (пункт 7.2 Договору);

- за порушення строків виконання зобов'язання постачальник сплачує пеню в розмірі 1 відсотка від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості Договору (підпункт 7.3.4 пункту 7.3 Договору);

- Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2015 (включно), а в частині проведення розрахунків - до повного їх завершення (пункт 10.1 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами, а саме, від позивача тимчасово виконуючим обов'язки директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства полковником ОСОБА_5, який діяв на підставі довіреності від 30.09.2015 № 220/680/д, та від відповідача директором ОСОБА_6, який діяв на підставі статуту, та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не розірваний, не визнаний недійсним.

Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

25.11.2016 сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до Договору, якою було узгоджено обсяг поставки.

27.11.2015 було підписано такий документ як зразок товару, але з таким зауваженням: «за конструкцією без врахування верху; за умови її погодження за зразком».

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Позов мотивовано тим, що: згідно з актом №1 представником замовника 29.12.2015 прийнято 3 600 комплектів виробів із порушенням строків виконання зобов'язань на 9 діб; згідно з актом №2 представником замовника 31.12.2015 прийнято 1 560 комплектів виробів із порушенням строків виконання зобов'язань на 11 діб; решту товару - 4 840 комплектів до закінчення дії Договору (31.12.2015) відповідачем позивачу не поставлено, тобто порушено строк виконання зобов'язання на 11 діб.

В судових засіданнях прокурор і сторони підтвердили, що товар якісний і прийнятий без претензій по якості.

Відповідно до частини першої статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору відповідачем згідно з актами від 29.12.2015 № 1 та від 31.12.2015 № 2 з порушенням строку поставки (вісім та десять днів) було поставлено позивачу 5 160 комплектів виробів.

Решту товару у кількості 4 840 комплектів виробів відповідачем до закінчення дії Договору, тобто до 31.12.2015, як і на день подання даного позову (17.05.2016), позивачу поставлено не було.

Як встановлено судом Міністерство не приймало товар і не реагувало на вимоги Товариства про отримання товару з 12.01.2016, що встановлено рішенням зі справи № 910/6526/16.

У зв'язку із неналежним виконання умов Договору прокурор та позивач просили суд стягнути з відповідача 1 256 294,16 грн., з яких: 731 714,16 грн. пеня та 524 580 грн. штрафу.

Товариство заперечувало проти задоволення позовних вимог та заявило клопотання про застосування пункту 1 частини першої статті 83 ГПК України, а саме: визнати підпункт 7.3.4 пункту 7.3 Договору таким, що укладений з порушенням пунктів 3 і 6 частини першої статті 3 ЦК України, внаслідок чого порушені права постачальника (Товариства), та визнати його недійсним.

Підпунктом 7.3.4 пункту 7.3 Договору встановлено таке:

- за порушення строків виконання зобов'язання постачальник сплачує пеню в розмірі 1 відсотка від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості Договору (підпункт 7.3.4 пункту 7.3 Договору).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Частиною першою статті 203 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Згідно із частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із частиною першою статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною першою статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з частинами першою і другою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

ГК України називає неустойку, штраф і пеню різновидами штрафних санкцій, але не визначає ні один із цих різновидів.

Відповідно до частини третьої статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, не може бути підставою відмови у задоволенні вимоги про сплату неустойки те, що вона встановлена за кожен день прострочення іншого (а не тільки грошового) зобов'язання, що така неустойка не підпадає під визначення пені, яке наводиться в частині третій статті 549 ЦК України. Коли обов'язок боржника сплатити грошову суму чи передати майно кредиторові у зв'язку з порушенням зобов'язання не підпадає під визначення штрафу чи пені, слід керуватися визначенням неустойки, що наводиться у частині першій статті 549 ЦК України, оскільки штраф та пеня є різновидом неустойки, що не вичерпують всього змісту поняття неустойки.

Отже, пенею за домовленістю сторін забезпечується не тільки грошове зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 24.03.2009 зі справи №8/411/08.

Частиною другою статті 231 ГК України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.02.2013 у справі №16/5005/8055/212 встановлено, що право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Згідно з частиною четвертою статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Слід зазначити, що у постанові Вищого господарського суду України від 27.10.2011 зі справи №11/446 зазначено, що за умови чіткого визначення у законі уніфікованого розміру штрафних санкцій для правовідносин, пов'язаних з виконанням державного контракту, та відсутності встановлення сторонами іншого розміру штрафних санкцій, підлягають до застосування санкції у розмірах, встановлених законом.

Разом з тим, для застосування вказаної норми суттєвим є встановлення лише факту того, що в спірних правовідносинах хоча б одна із сторін є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання, що фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту.

Відповідно до частини другої статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Отже, право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу та пені надано сторонам статтею 231 ГК України та узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідач добровільно уклав Договір з усіма його умовами, розраховуючи на отримання прибутку та усвідомлюючи всі ризики.

Статтею 42 ГК України передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Таким чином, відсутні підстави для визнання підпункту 7.3.4 пункту 7.3 Договору недійсним, оскільки вказана умова Договору відповідає нормам чинного законодавства України, а тому суд не вбачає необхідності для виходу за межі позовних вимог у відповідності до статті 83 ГПК України.

Слід зазначити, що відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись, зокрема, на те, що прострочення поставки товару сталося не з вини Товариства, а у зв'язку із несвоєчасним затвердженням Міністерством зразка товару.

В підтвердження своєчасного надання позивачу зразка костюму відповідач подав суду копію листа від 06.11.2015 № 557. Потім стверджував, що зразки були надані до початку торгів.

Проте, Товариство не подало суду жодного документального підтвердження, коли саме було надіслано чи вручено вказаний лист.

У свою чергу, Міністерство заперечило щодо отримання вказаного листа (лист від 05.09.2016 № 337) та повідомило, що відповідно до даних журналу реєстрації вхідних документів, лист від Товариства від 06.11.2015 № 557 не облікований; жодних супровідних листів для погодження зразків виробів від підприємств-постачальників на адресу 1363 Головного військового представництва Міністерства протягом 2015 року не надходило.

З пояснень сторін взагалі не вбачається можливим встановити порядок узгодження зразків.

Водночас твердження відповідача про те, що прострочення поставки товару сталося не з вини Товариства, документально не підтверджено, а тому є підстави для стягнення пені та штрафу.

Прокуратура просить стягнути з відповідача: 731 714,16 грн. пені та 524 580 грн. штрафу.

Що ж до доводів відповідача стосовно того, що обставини, встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 у справі №910/6526/16 мають преюдиційне значення для даної справи та свідчать про належне виконання Товариством умов Договору, то слід зазначити таке.

Згідно з частиною третьою статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, таке:

- рішенням господарського суду міста Києва від 30.05.2016 у справі № 910/6526/16 за позовом Товариства до Міністерства про зобов'язання вчинити дії позовні вимоги Товариства задоволено; зобов'язано Міністерство виконати обов'язки за договором від 30.10.2015 №286/3/15/527 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України), укладеним з Товариством, щодо виконання приймання виготовленого товару: забезпечити проведення приймального контролю (якості) 4 840 комплектів костюму (куртка і штани) літнього польового вартістю 3 627 096 грн. військовим представництвом Міністерства в присутності представника підприємства, відповідального за якість з перевіркою сертифікату відповідності, висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи Міністерства, кількості, комплектності та ростовки, відповідності затвердженому зразку, наявності іншої супровідної документації. У разі, якщо на підприємстві не створено військовим представництвом Міністерства, замовник направляє до цього підприємства представників військового представництва Міністерства для приймання товарів військового призначення; рішення щодо визначення військового представництва Міністерства для здійснення приймального контролю (якості) товару приймає 1363 Головне військове представництво Міністерства після остаточного визначення місцезнаходження підприємства-виробника товару; забезпечити приймання 4 840 комплектів костюму (куртка і штани) літнього польового вартістю 3 627 096 грн. згідно з належним чином оформленим і підписаним актом приймального контролю якості товару, який повинен бути складений військовим представництвом Міністерства; станом на 25.07.2016 вказане рішення оскаржується в апеляційному порядку.

Вказане рішення Господарського суду міста Києва не має преюдиційного значення для даної справи, оскільки предметом спору у справі №910/8967/16 є стягнення з відповідача сум пені і штрафу, нарахованих за прострочення виконання зобов'язань, взятих на себе відповідачем за Договором; у справі №910/6526/16 предметом позову є зобов'язання Міністерства виконати умови Договору, тобто у вказаній справі досліджувалося виконання саме Міністерством умов Договору.

Оскільки матеріалами справи підтверджено прострочення виконання умов Договору відповідачем, то є підстави для нарахування та стягнення штрафних санкцій (пені та штрафу) на користь позивача.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача про прострочення боржника та підтверджували заперечення і доводи про прострочення кредитора.

Аналіз умов Договору вказує на складну і нечітку процедуру узгодження зразків продукції, наслідком чого, є несвоєчасне виконання.

Беручи до уваги викладене та враховуючи документ "зразок товару" від 27.11.2015, взагалі неможливо встановити, що затверджували та/або погоджували представники Міністерства. Але змін щодо строків виконання Договору сторони не вносили.

Разом з тим, відповідач заявив клопотання про зменшення штрафних санкцій в порядку статті 83 ГПК України та статті 233 ГК України.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 3.17.4 Постанова № 18 передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У зазначеній нормі ГПК України йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 ЦК України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 ЦК України і статтею 233 ГК України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Товариство обґрунтовує зменшення тим, що розмір штрафу та пені є необґрунтовано завищеним та є більшим від тієї суми, яка фактично була отримана відповідачем як прибуток за Договором.

Суд приймає до уваги: відсутність доказів понесення позивачем збитків у зв'язку з невиконанням умов Договору; товар, який поставлявся є літньою формою, а тому нагальної потреби у вказаному товарі у зимовий період у Міністерства не було; суттєвий розмір штрафу.

З огляду на викладене, Господарський суд міста Києва дійшов до висновку про зменшення штрафних санкцій на 90 %, часткове задоволення вимог та стягнення з відповідача 52 458 грн. штрафу та 73 171,42 грн. пені.

Що ж до клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду, то воно підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

У пункті 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» зазначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Клопотання мотивоване тим, що у зв'язку з несприятливою фінансовою ситуацією та тимчасовими фінансовими труднощами, відповідач не може виконати рішення одразу повністю.

З огляду на викладене Господарський суд міста Києва вважає за необхідне задовольнити клопотання відповідача та розстрочити виконання даного рішення суду на один рік, починаючи з вересня 2016 року рівними частинами.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ІСО» (01023, м. Київ, вул. Червоноармійська, 139, оф. 345; ідентифікаційний код 35920687) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6; ідентифікаційний код 00034022): 73 171 (сімдесят три тисячі сто сімдесят одну) грн. 42 коп. пені; 52 458 (п'ятдесят дві тисячі чотириста п'ятдесят вісім) грн. штрафу і 18 884 (вісімнадцять тисяч вісімсот вісімдесят чотири) грн. 41 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Розстрочити виконання даного судового рішення до 26.09.2017 шляхом сплати товариством з обмеженою відповідальністю «ІСО» (01023, м. Київ, вул. Червоноармійська, 139, оф. 345; ідентифікаційний код 35920687) 125 629,42 грн. таким чином: до 26.10.2016 - 10 469,12 грн.; 26.11.2016 - 10 469,12 грн.; 26.12.2016 - 10 469,12 грн.; 26.01.2017 - 10 469,12 грн.;. 26.02.2017 - 10 469,12 грн.; 26.03.2017 - 10 469,12 грн.; 26.04.2017 - 10 469,12 грн.;. 26.05.2017 - 10 469,12 грн.; 26.06.2017 - 10 469,12 грн.; 26.07.2017 - 10 469,12 грн.; 26.08.2017 - 10 469,12 грн.; 26.09.2017 - 10 469,10 грн.

5. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 27.09.2016.

Суддя І.Д. Курдельчук