КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2016 р. Справа№ 910/11375/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Рябухи В.І.

Калатай Н.Ф.

за участю представників сторін:

від позивача: Мосійчук Ю.С. - представник, дов. № 741-06/16 від 10.06.2016;

Ожогін М.В. - представник, дов. № 1414/4-12/15 від 18.12.2015;

від відповідача: Демченко М.М. - представник, дов. б/н від 16.09.2016;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Скела Терциум"

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2016

у справі № 910/11375/16 (суддя Отрош І.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго-сервісна компанія "Еско-Північ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Скела Терциум"

про стягнення 3 617 637,49 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.08.2016 у справі № 910/11375/16 позов задоволено частково; підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 282 383,21 грн., інфляційні втрати у розмірі 3 018 752, 07 грн. та судовий збір у розмірі 49 517,03 грн., в іншій частині позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що, як встановлено судом, відповідач прострочив оплату поставленого позивачем природного газу відповідно до договору № 69-11/13 від 25.11.2013 у грудні 2014р. на суму 86 051 779,57 грн.; подані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат є необґрунтованими, оскільки при нарахуванні 3% річних у період з 28.11.2014 по 09.12.2014 позивачем не було враховано здійснену відповідачем часткову оплату в розмірі 8 346 138,62 грн., на підставі листа відповідача № 4/12-14 від 01.12.2014, яка була зарахована позивачем в оплату природного газу за грудень 2014р.; щодо розрахунку інфляційних втрат, то судом встановлено, що у період з 10.12.2014 по 19.12.2014 прострочення відповідача становило 26 074 573,21 грн., а у період з 31.12.2014 по 22.01.2015 - 74 925 640,95 грн.; судом встановлено, що обгрунтованими розмірами, які підлягають стягненню з відповідача є 282 383,21 грн. 3% річних та 3 018 752,07 грн. інфляційних втрат; відповідачем не надано суду відповідного сертифіката, виданого Торгово-промисловою палатою України, який є належним доказом, що засвідчує дію форс-мажорних обставин.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2016 у справі № 910/11375/16 скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник, посилаючись на положення пунктів 7.1, 7.2.2 договору № 69-11/13 від 25.11.2013, заявляє, що порушення строків розрахунків за поставлений газ відповідачем відбулося не з вини відповідача, як вказано у рішенні суду, а з обставини непереборної сили, а саме, дії органів державної влади в особі Кабінету Міністрів України у результаті прийняття Постанови № 647 від 29.11.2014 "Про порядок закупівлі природного газу промисловими, енергогенеруючими та теплогенеруючими (в частині промислових обсягів газу) підприємствами", як регуляторного акта, яка унеможливила виконання відповідачем строків оплати вартості поставленого позивачем газу, передбачених сторонами у договорі та додатковій угоді до нього.

Скаржник наголошує на тому, що у своїй сукупності заборона для промислових споживачів закуповувати природний газ у інших постачальників, а не виключно у НАК "Нафтогаз", призвела до неможливості використання природного газу, як це визначено у п.4.2.3 договору, що безпосередньо вплинуло на можливість своєчасно виконувати свої зобов'язання, визначені у п.4.2.2 договору № 69-11/13 від 25.11.2013.

Як стверджує скаржник, прийняття вищезгаданої Постанови Кабінету Міністрів України є обставиною, що має надзвичайний характер в силу ч.2 ст.218 ГК України, норма якої, на думку скаржника, неправильно була застосована судом першої інстанції, тому відповідач повинен бути звільнений від відповідальності за часткове невиконання зобов'язань.

В уточненні до апеляційної скарги скаржник наводить положення ст. 6, ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 530, ст.ст. 628, 629 ЦК України, п.п. 7.1, 7.2.2 договору № 69-11/13, посилається на застосування норми ст. 35 ГПК України, у зв'язку із встановленням обставин постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.12.2014 у справі № 826/17772/14 та правову позицію, викладену у постановах Вищого господарського суду України від 04.11.2015 у справі № 910/11934/15, від 17.02.2016 у справі № 910/11826/15, від 18.02.2016 у справі № 910/24738/15.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів скарги, посилаючись, зокрема, на те, що апеляційна скарга не містить жодного посилання на той факт, що Торгово-промислова палата України відмовила відповідачу у видачі сертифікату про засвідчення форс-мажорних обставин в рамках дії договору № 69-11/13 від 25.11.2013, у зв'язку з невиявленням причинно-наслідкового зв'язку між обставиною/подією (дією Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 647 "Про порядок закупівлі природного газу промисловими, енергогенеруючими та теплогенеруючими (в частині промислових обсягів газу) підприємствами" і неможливістю ТОВ "Скела Терциум" виконання своїх договірних зобов'язань в силу протиправних дій третіх осіб, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади (згідно із переліком); відсутність у відповідача сертифіката Торгово-промислової палати України, як доказу засвідчення форс-мажорних обставин, яким в розумінні статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" є обставини, що унеможливлюють виконання певного зобов'язання, позбавляє його права посилатись на Постанову Кабінету Міністрів України № 647 у відповідному періоді, як на обставину, за наявності якої боржник звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання за договором № 69-11/13 від 25.11.2013.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Позивачем до суду першої інстанції подана позовна заява про стягнення з відповідача на користь позивача за прострочення виконання грошового зобов'язання індекс інфляції за весь час прострочення у розмірі 3 329 136,22 грн., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 288 501,27 грн., судових витрат.

Як вбачається із матеріалів справи, 25.11.2013 між позивачем та відповідачем укладено договір № 69-11/13 купівлі-продажу природного газу, відповідно до п.п.1.1, 1.4 якого позивач, за договором продавець, зобов'язується передати у власність відповідача, за договором покупця, а покупець - оплатити і прийняти на умовах цього договору природний газ, при цьому покупець не є кінцевим споживачем природного газу; обсяги та місяць(ці) поставок газу по цьому договору зазначаються у додаткових угодах до даного договору.

Згідно із п.2.3 договору № 69-11/13 оплата вартості природного газу, що передається, проводиться на поточний рахунок продавця у наступному порядку: вартість природного газу, що передається, проводиться у вигляді попередньої оплати: 30% в термін до 28-го числа місяця, що передує місяцю поставки; 10% - в термін до 10-го числа місяця поставки; 20% в термін до 20-го числа місяця поставки; 40% (остаточний розрахунок) -в термін до 28-го числа місяця поставки; у випадку, якщо дата сплати коштів припадає на вихідний день, тоді покупець здійснює розрахунки напередодні вихідного дня.

Відповідно до п.3.3 договору № 69-11/13 передачу покупцю фактичних обсягів газу за звітний місяць сторони оформляють актом прийому-передачі газу.

Згідно із додатковою угодою № 23 від 28.11.2014 до договору № 69-11/13 продавець зобов'язався передати, а покупець оплатити та прийняти природний газ видобутку грудня 2014р. в кількості 13 077 786 куб.м; вартість природного газу, що передається, складає суму разом з ПДВ 86 051 779,57 грн.

31.12.2014 сторонами складено акт прийому-передачі природного газу, яким засвідчено передачу природного газу позивачем відповідачу на підставі договору № 69-11/13 та додаткової угоди № 23 від 28.11.2014 всього на суму разом з ПДВ - 86 051 779,57 грн.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівля-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями ч.ч.1 ст.ст.610-612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до наявної у справі довідки позивача від 11.07.2016 № 854-07/16 станом на день слухання справи № 910/11375/16 заборгованості у відповідача перед позивачем згідно із договором купівлі-продажу газу № 69-11/13 від 25.11.2013 немає.

Однак, як стверджує позивач у позовній заяві, як свідчать матеріали справи та не заперечується відповідачем, останнім здійснювались платежі за одержаний газ з порушенням строків, встановлених умовами договору № 69-11/13.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В п.5.2 договору № 69-11/13 сторони погодили умови про те, що при порушенні покупцем строків розрахунків, обумовлених розділом 2 цього договору, покупець сплачує на користь продавця, окрім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за весь час прострочення, пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу, а також додатково штраф у розмірі 5% від вартості об'єму газу, який передається у відповідному місяці поставки, а у разі прострочення платежу на строк понад 10 календарних днів - додатково штраф у розмірі 10% від вартості об'єму газу, який передається у відповідному місяці поставки.

Перевіривши розрахунки позивача та підтверджуючі їх матеріали справи, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що правомірними є вимоги позивача про стягнення 3% річних у розмірі 282 383,21 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 3 018 752,07 грн., у зв'язку із простроченням відповідачем грошового зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги, із уточненням, є такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства та не підтверджені матеріалами справи, з огляду на наступні обставини.

За загальним правилом обов'язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов'язання є вина особи, яка його порушила (ч.1 ст.614 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У п.1 ч.1 ст.263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія; отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Згідно із ч.2 ст.218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення; у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності; не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

В п.п.7.1, 7.2, пп.7.2.2 п.7.2, п.п.7.3, 7.4, 7.5, 7.6 договору № 69-11/13 сторонами погоджено умови про те, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов'язків по даному договору, якщо це невиконання є наслідком форс-мажорних обставин; під форс-мажором розуміють будь-яку подію або обставину поза розумним контролем сторони, що посилається на форс-мажор, внаслідок або в результаті якої така сторона не виконує будь-яке або будь-які зобов'язання за цим договором і така сторона не могла попередити або подолати таке невиконання розумними зусиллями зі своєї сторони; форс-мажор включає наступні події та обставини, які виникли після підписання договору внаслідок непередбачених сторонами подій надзвичайного характеру, зокрема: законодавчі акти, закони, підзаконні акти, правила, постанови та/або накази уряду або урядових органів або їх представників, або інших суб'єктів, що перебувають під контролем або у власності уряду, або дотримання таких законодавчих актів, законів, правил, постанов та/або наказів, які безпосередньо стосуються сторони, в тому числі такі, внаслідок яких виконання цього договору однією із сторін стає невигідним або економічно недоцільним та/або роблять незаконним виконання будь-якою із сторін її зобов'язання за цим договором; сторона не буде вважатись такою, що порушує будь-яке із своїх зобов'язань за цим договором і не буде нести відповідальність за будь-яку затримку у виконанні або за невиконання будь-яких своїх зобов'язань за цим договором, якщо таке виконання стає неможливим, зазнає перешкод або затримок внаслідок обставин форс-мажору; достатнім доказом дії форс-мажорних обставин є документ, виданий Торгово-промисловою палатою України; сторона, стосовно якої мають місце обставини форс-мажору, які перешкоджають їй виконувати свої зобов'язання за цим договором, зобов'язується негайно (але в будь-якому випадку, не пізніше 5 календарних днів з дня настання таких обставин) повідомити іншу сторону про настання (або припинення) таких обставин; неповідомлення або невчасне повідомлення позбавляє сторони права посилатися на настання таких обставин; строк виконання зобов'язань відкладається відповідно до часу, протягом якого будуть діяти такі обставини.

Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 647 "Про порядок закупівлі природного газу промисловими, енергогенеруючими та теплогенеруючими (в частині промислових обсягів газу) підприємствами" установлено, що з 01.12.2014 по 28.02.2015 промислові, енергогенеруючі та теплогенеруючі (в частині промислових обсягів газу) підприємства згідно з додатком до цієї постанови здійснюють закупівлю природного газу виключно у гарантованого постачальника Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України; закупівля природного газу підприємствами згідно з додатком до цієї постанови в інших постачальників природного газу не здійснюється.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В матеріалах справи відсутній документ, виданий Торгово-промисловою палатою України про дію форс-мажорних обставин для відповідача та повідомлення відповідачем позивача про настання обставин форс-мажору, які перешкоджають відповідачу виконувати свої зобов'язання за договором (п.п.7.4, 7.5 договору № 69-11/13).

Отже, відповідно до умови п.7.5 договору № 69-11/13 відповідач не має права посилатися на настання обставин форс-мажору.

Як свідчить зміст положень ст.617 ЦК України, ст.218 ГК України, п.п.7.1, 7.2 договору № 69-11/13, звільнення порушника від відповідальності за порушення договірного зобов'язання настає за умови, у тому числі, доведення порушником тієї обставини, що порушення зобов'язання сталося саме внаслідок дії обставин форс-мажору або непереборної сили, тобто, наявність причинно-наслідкового зв'язку між форс-мажорними обставинами, дією непереборної сили та порушенням зобов'язання.

Однак, у матеріалах справи відсутні докази, а саме, конкретні документи, що засвідчували б існування такого причинно-наслідкового зв'язку, у зв'язку з чим відповідачем не доведено того, що порушення ним грошового зобов'язання згідно із договором № 69-11/13 було наслідком прийняття згаданої Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 647.

Посилання скаржника на висновки постанов Вищого господарського суду України від 04.11.2015 у справі № 910/11934/15, від 17.02.2016 у справі № 910/11826/15, від 18.02.2016 у справі № 910/24738/15 є безпідставним, оскільки висновки у цих постановах ґрунтуються на матеріалах зазначених справ, які є відмінними від матеріалів справи № 910/11375/16.

Оскільки постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.12.2014 у справі № 826/17772/14 не були встановлені обставини щодо обставин, пов'язаних із відповідальністю відповідача за порушення останнім грошових зобов'язань за договором № 69-11/13, то відсутні підстави для застосування ст. 35 ГПК України у господарській справі № 910/11375/16.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, встановлених нормами законодавства та відповідно до матеріалів справи, для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2016 у справі № 910/11375/16 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Скела Терциум" залишити без задоволення.

2. Справу № 910/11375/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 21.09.2016.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді В.І. Рябуха

Н.Ф. Калатай