ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2016р. Справа№ 914/2261/15

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Трускавецького В.П.,

при секретарі судового засідання Краєвському І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго», м. Львів,
до відповідача:Державного комунального товариства «Стебниктеплокомуненерго», м. Стебник, Львівська обл.,
про: стягнення 13.806,88 грн. пені, 33.198,14 грн. інфляційних втрат та 722,01 грн. трьох процентів річних.
Представники:
позивача:ОСОБА_1 представник (довіреність №502-4621/2 від 28.12.2015 р.),
відповідача:ОСОБА_2 представник (довіреність від 08.01.2016 р.).

Присутнім представникам учасників судового процесу права і обовязки, передбачені ст.ст.20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), розяснено. Заяв про відвід суду не поступало. Клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу учасниками судового процесу заявлено не було.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

09 грудня 2015 року рішенням Господарського суду Львівської області задоволено повністю позов Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго». Стягнуто з Державного комунального підприємства «Стебниктеплокомуненерго» на користь Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» 13.806,88 грн. пені, 722,01 грн. три проценти річних, 33.198,14 грн. інфляційних втрат та 1.827,00 грн. судового збору.

17 березня 2016 року постановою Львівського апеляційного господарського суду рішення Господарського суду Львівської області від 09.12.2015 р. у справі №914/2261/15 залишено без змін.

13 липня 2016 року постановою Вищого господарського суду України рішення Господарського суду Львівської області від 09.12.2015 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17.03.2016 р. у справі за №914/2261/15 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

25 липня 2016 року за допомогою автоматизованої системи документообігу суду справу №914/2261/15, згідно з протоколом автоматизованого розподілу, передано на новий розгляд судді Трускавецькому В.П.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.07.2016 р. справу прийнято та призначено до розгляду на 10.08.2016 р. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.08.2016 р. розгляд справи відкладено на 15.09.2016 р. В судовому засіданні 15.09.2016 р. оголошено перерву до 20.09.2016 р.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач у порушення умов Договору про постачання електричної енергії №90339 від 11.06.2008 р. не здійснив вчасної оплати за поставлену йому активну електричну енергію згідно з умовами додатків №2 «Порядок розрахунків» та №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії». Відтак, внаслідок несвоєчасного погашення боргу відповідачу нараховано 13.806,88 грн. - пені, 33.198,14 грн. - інфляційних втрат та 722,01 грн. три проценти річних.

Відповідач у поданому 10 серпня 2016 року відзиві заперечив проти позову з наступних підстав.

19 січня 2015 р., 17 лютого 2015 р., 18 березня 2015 р. та 17 квітня 2015 р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області, Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації, ПАТ «Львівобленерго» та ДП «Енергоринок» підписано Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію №20/150, №20/629, №20/1010 та №20/1477 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету.

ПАТ «Львівобленерго» (позивач у справі) підписавши спільні протокольні рішення, самостійно погодився на зміну порядку і строків взаєморозрахунків за придбану електричну енергію, а тому твердження позивача про прострочення виконання зобовязань за договором є безпідставними.

Вказані спільні протокольні рішення підписані сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року «Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій», якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій. Відтак, позивач, склавши з розпорядником коштів зведені реєстри актів звіряння та підписавши Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, у такий спосіб виявив своє бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку і тим самим погодився із зміною порядку та строків проведення розрахунків за спожиту електричну енергію згідно з Договором про постачання електричної енергії №90339 від 11.06.2008 р.

У поданому відзиві відповідач також просить позовні вимоги задовольнити частково в розмірі 404,12 грн., з яких: 378,98 грн. інфляційні втрати, 1.56 грн. три проценти річних та 14,58 грн. пеня. Зазначені обставини обґрунтовує тим, що у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 3.800,00 грн., яке не охоплювалась спільними протокольними рішеннями, та яка була погашена ним самостійно з простроченням у 5 днів 02.02.2015 р.

14 вересня 2016 року до суду за вх.№36666/16 від представника позивача надійшли письмові пояснення по суті справи. Згідно з поданими поясненнями позивач стверджує, що Спільні протокольні рішення про організацію розрахунків за електричну енергію за своєю правовою природою в аспекті їх змісту та форми не є правочинами, спрямованими на зміну умов Договору, в тому числі щодо порядку та строку розрахунків. Крім того, як вбачається з Спільних протокольних рішень ДКП «Стебниктеплокомуненерго» - відповідач у справі, не є стороною цих рішень, а відтак, такі Спільні протокольні рішення не можуть змінювати порядок та строк проведення розрахунків між позивачем та відповідачем у справі, які виникли на підставі Договору про постачання електроенергії №90339 від 11.06.2008 р.

Враховуючи наведене, наявність Спільних протокольних рішень не припиняє зобовязальних правовідносин сторін відповідно до Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання, і не позбавляє кредитора (позивача у справі) на отримання сум, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» та п. 4.2.1. Договору.

Відносини, повязані з Спільними протокольними рішеннями врегульовані постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 р. «Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій». Як випливає з назви постанови, вона регулює лише механізм перерахування коштів з Державного бюджету місцевим бюджетам.

Постанова Кабінету Міністрів №20 від 11.01.2005 р. не регулює питання договірних відносин окремих учасників Спільних протокольних рішень, у тому числі двосторонніх договірних відносин з постачання електричної енергії, і не містить жодної вказівки щодо змін умов договорів про постачання електричної енергії у звязку з застосуванням визначеного Порядком механізму.

Статтею 26 Закону України «Про електроенергетику» передбачено «Обовязки та відповідальність споживачів енергії» в яких вказується, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Відповідно до п. 5.1. Правил користування електричною енергією (ПКЕЕ) зазначається, що договір на постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріплені території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обовязків сторін.

Відтак, між сторонами у справі було укладено Договір про постачання електричної енергії №90339 від 11.06.2008 р. Пункт 9 Договору передбачає, що усі зміни та доповнення до Договору оформляються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох сторін.

Тому, Спільні протокольні рішення, які підписано на підставі постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 р. «Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» не змінюють та не можуть змінювати умов Договору про постачання електричної енергії.

В судове засіданні представник позивача зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та письмових пояснення.

В судове засідання представник відповідача зявився, проти позову заперечив з підстав, наведених у відзиві та надав усні пояснення по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представника позивача та відповідача, суд встановив наступне.

11 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Львівобленерго» та Державним комунальним підприємством «Стебниктеплокомуненерго» укладено Договір про постачання електричної енергії №90339 (надалі Договір).

Відповідно до пункту 1 Договору Постачальник (позивач у справі) продає електричну енергію Споживачу (відповідач у справі) для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, зазначеною в додатку №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Згідно з пунктом 2.1. Договору під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобовязуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (надалі ПКЕЕ).

На виконання умов Договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято протягом грудня 2014 р., січня травня 2015 року активну енергію. На підтвердження чого позивачем виставлено, а відповідачем отримано рахунки на оплату за грудень 2014 р. на суму 162.451,24 грн. (строк оплати до 29.12.2014 р.), за січень 2015 р. на суму 186.774,47 грн. (строк оплати до 27.01.2015 р.), за лютий 2015 р. на суму 182.511,54 грн. (строк оплати до 02.03.2015 р.), за березень 2015 р. на суму 160.184,98 грн. (строк оплати до 27.03.2015 р.), за квітень 2015 р. на суму 79.580,23 грн. (строк оплати до 27.04.2015 р.) та за травень 2015 р. на суму 2.752,27 грн. (строк оплати до 27.05.2015 р.).

Оплата за отриману активну енергію проводилась частково власними коштами відповідача, а частково на підставі спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету.

Так, позивачем додано до позову розрахунок ДКП «Стебниктеплокомуненерго» ( том 1 а.с. 11), з якого вбачається, що початкове сальдо на січень 2015 року становить 12.451,24 грн. які оплачені відповідачем 06.01.2015 р. платіжним дорученням №3.

Оплату за січень 2015 року відповідачем проведено частково власними коштами в сумі 6.774,47 грн. платіжне доручення №38 від 27.01.2015 р. та в сумі 3.800,00 грн. платіжне доручення №43 від 02.02.2015 р.

Решту коштів за отриману активну енергію сплачено позивачу на підставі Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету.

Відповідно до пункту 1.1. Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України, НАК «Нафтогаз України» та Державного казначейства України № 55/57/43 від 03.02.2009 (чинного на момент укладення Спільних протокольних рішень) цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», ДП «Енергоринок» та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 р.

Розрахунки, передбачені пунктом 1.1 цього Порядку, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори) та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1, спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 (п. 1.2. Порядку).

19 січня 2015 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Львівській області (надалі Сторона 1), Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації (надалі Сторона 2), Енергопостачальна компанія ПАТ «Львівобленерго» (надалі Сторона 3), ДП «Енергоринок» (надалі Сторона 4) підписано Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію №20/150. 29 січня 2015 року на підставі вказаного Спільного протокольного рішення проведено розрахунок за спожиту ДКП «Стебниктеплокомуненерго» у січні 2015 р. електричну енергію з одночасним погашенням заборгованості перед ПАТ «Львівобленерго» в розмірі 176.200,00 грн.

17 лютого 2015 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Львівській області (надалі Сторона 1), Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації (надалі Сторона 2), Енергопостачальна компанія ПАТ «Львівобленерго» (надалі Сторона 3), ДП «Енергоринок» (надалі Сторона 4) підписано Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію №20/629. 02 квітня 2015 року на підставі вказаного Спільного протокольного рішення проведено розрахунок за спожиту ДКП «Стебниктеплокомуненерго» у лютому 2015 р. електричну енергію з одночасним погашенням заборгованості перед ПАТ «Львівобленерго» в розмірі 210.000,00 грн.

18 березня 2015 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Львівській області (надалі Сторона 1), Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації (надалі Сторона 2), Енергопостачальна компанія ПАТ «Львівобленерго» (надалі Сторона 3), ДП «Енергоринок» (надалі Сторона 4) підписано Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію №20/1010. 20 квітня 2015 року на підставі вказаного Спільного протокольного рішення проведено розрахунок за спожиту ДКП «Стебниктеплокомуненерго» у березень 2015 р. електричну енергію з одночасним погашенням заборгованості перед ПАТ «Львівобленерго» в розмірі 220.000,00 грн.

17 квітня 2015 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Львівській області (надалі Сторона 1), Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації (надалі Сторона 2), Енергопостачальна компанія ПАТ «Львівобленерго» (надалі Сторона 3), ДП «Енергоринок» (надалі Сторона 4) підписано Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію №20/1477. 08 травня 2015 року на підставі вказаного Спільного протокольного рішення проведено розрахунок за спожиту ДКП «Стебниктеплокомуненерго» у квітень 2015 р. електричну енергію з одночасним погашенням заборгованості перед ПАТ «Львівобленерго» в розмірі 137.000,00 грн.

Так, судом встановлено, що відповідач взяті на себе зобовязання із оплати вартості поставленої електричної енергії виконав, але із простроченням строків передбачених умовами Договору.

Позивач підтримуючи позовні вимоги, зазначає таке.

Пунктом 9 Договору передбачено, що усі зміни та доповнення до Договору оформляються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох сторін.

Як вбачається з Спільних протокольних рішень, відповідач у справі не є учасником таких рішень, а відтак, такі Спільні протокольні рішення не можуть зміни порядок і строк проведення розрахунків, який передбачений Договором про постачання електричної енергії №90339 від 11.06.2008 р., учасниками якого є ПАТ «Львівобленерго» та ДКП «Стебниктеплокомуненерго», адже змін до Договору, які б відповідали п. 9 цього Договору не вносилось.

Відносини, повязані з підписанням Спільних протокольних рішень, врегульовані постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 р., якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій.

Як вбачається з тексту постанови, вона затверджує Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій. Згідно з пунктом 1 зазначений Порядок, визначає механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та ПАТ «Укртрансгаз» (надалі - субвенція).

Порядок постачання електричної енергії та взаємовідносини зі споживачами усіх форм власності регулюються спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про електроенергетику» та Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України №28 від 31.07.1996 р.

Відносини, що виникають у зв'язку з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, державним наглядом за безпечним виконанням робіт на об'єктах електроенергетики незалежно від форм власності, безпечною експлуатацією енергетичного обладнання і державним наглядом за режимами споживання електричної і теплової енергії, а також з централізованим диспетчерським (оперативно-технологічним) управлінням, врегульовані Законом України «Про електроенергетику».

Статтею 26 Закону України «Про електроенергетику» передбачено «Обовязки та відповідальність споживачів енергії» в яких вказується, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Згідно з пунктом 5.1. Правил користування електричною енергією (ПКЕЕ) де зазначається, що договір на постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріплені території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обовязків сторін.

Відтак, на виконання вимог передбачених спеціальним законодавством між сторонами у справі було укладено Договір про постачання електричної енергії №90339 від 11.06.2008 р.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач свою позицію обґрунтовує наступним.

Укладаючи Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету на надання пільг, субсидій і компенсацій населенню, позивач виконав вимоги спеціальних нормативно-правових актів, якими передбачена процедура розрахунку і надання населенню не тільки електроенергії, а і пільг, субсидій та компенсацій на оплату електроенергії, а саме:

· Постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 року, якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій;

· Наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», Державного казначейства України від 03.02.2009 р. №55/57/43, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію.

Відтак, позивач на виконання вимог передбачених вище зазначеними нормативними актами, склавши з розпорядниками коштів зведені реєстри актів звіряння, та підписавши Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, у такий спосіб виявив бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій, і тим самим погодився із зміною порядку та строків проведення розрахунків за спожиту електричну енергію передбачених у Договорі.

Тому, вважає, що підписавши Спільні протокольні рішення змінився порядок і строк проведення розрахунків за електричну енергію, поставлену за Договором про постачання електричної енергії №90339 від 11.06.2008 р. Отже, для застосування наслідків за порушення грошових зобовязаннь, встановлених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та пунктом 7 Додатку №2 до Договору, необхідно щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строку визначеного Спільним протокольним рішенням.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Як установлено судом, між сторонами у справі на підставі укладеного договору виникли взаємні права та обовязки (зобовязання) з приводу електропостачання.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення передбачено частиною 1 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України: субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (статті 655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору, за змістом якого позивач взяв на себе зобов'язання поставляти електричну енергію відповідачу, а останній взяв на себе обов'язок прийняти та сплатити отриману електричну енергію на умовах та в строки встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до пункту 2.3.3. Договору Споживач зобовязаний оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами Додатків №2 «Порядок розрахунків» та №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Згідно з Додатком №2 «Порядок розрахунків» до Договору №90339 від 11.06.2008 р., у пункті 4 якого зазначено, що остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунком шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договірних відносин позивач поставив протягом грудня 2014 року, січня травня 2015 року, а відповідач прийняв електричну енергію на загальну суму 591.743,19 грн., що підтверджується виставленими рахунками на оплату отриманими відповідачем під розписку, долученими до матеріалів справи.

Відповідач зобовязання із оплати спожитої електричної енергії виконав, шляхом погашення боргу згідно з Спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету та частково власними коштами, що підтверджується платіжними дорученнями.

ДКП «Стебниктеплокомуненерго» взяті на себе зобовязання з оплати виконав з простроченням, тому позивач, керуючись умовами пункту 7 Додатку №2 «Порядок розрахунків» до Договору №90339 від 11.06.2008 р. та положеннями статті 625 Цивільного кодексу України нарахував відповідачу пеню, яка згідно поданого ним розрахунку становить 13.806,88 грн., 722,01 грн. три проценти річних та 33.198,14 грн. інфляційних нарахувань.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 3 статті 214 Цивільного кодексу України встановлено, що відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин.

Згідно з частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 654 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Так, положеннями пункту 9 Договору встановлено, що усі зміни та доповнення до Договору оформляються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох сторін. Так, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження зміни умов Договору, які б були підписані сторонами та скріплені печатками підприємств.

Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, які були підписані згідно з постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 р. учасником яких є ПАТ «Львівобленерго» не змінюють і не можуть змінювати умов Договору про постачання електричної енергії №90339 від 11.06.2008 р., учасниками якого є позивач та відповідач, адже відповідач у справі не є учасником Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за електричну енергію.

У своїх запереченнях відповідач посилається на висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 11.11.2015 р. у справі №917/1733/14 та від 01.07.2015 р. у справі №924/1230/14, які стосуються проведених взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №30 від 29.01.2014 р. «Деякі питання надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування» та/або №375 від 04.06.2015 р. «Питання погашення у 2015 році заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню», згідно з якими:

- підставою для проведення взаємних розрахунків є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається між усіма учасниками розрахунків;

- за умовами договору про організацію взаєморозрахунків усі сторони прийняли на себе зобовязання не вчиняти до проведення розрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору купівлі-продажу чи постачання;

- договір про організацію взаєморозрахунків містить конкретне посилання на договір купівлі-продажу чи постачання, за яким сторони зобовязалися не вчиняти інших дій з погашення заборгованості.

Виходячи з вказаних обставин, Верховний Суд України вказав, що з укладенням договору про організацію взаєморозрахунків ( згідно з постановою Кабінету Міністрів України №30 та №375) сторони договору про організацію взаєморозрахунків, якими були позивач з відповідачем одночасно, прийняли на себе зобовязання не вчиняти інших дій з погашення заборгованості за конкретним договором купівлі-продажу (постачання), також сторони за взаємною згодою змінили порядок і строки розрахунків за конкретним договором купівлі-продажу (постачання), вказаним у договорі про організацію взаєморозрахунків.

У даному випадку, спір у цій справі не стосується вказаних вище нормативних актів, оскільки взаємні розрахунки у спірних правовідносинах (за постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 р.) відрізняються від тих, які аналізувались Верховним Судом України, зокрема:

- підставою для взаємних розрахунків є спільні протокольні рішення, а не договір;

- відповідач у справі ДКП «Стебниктеплокомуненерго» не є учасником Спільних протокольних рішень, відтак не набув та не міг набути прав та обовязків за цим пільним протокольним рішенням;

- спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію не містять посилань на конкретні договори про постачання електричної енергії, зобовязання за якими (договорами) повинно бути виконано за рахунок коштів загального фонду державного бюджету;

- спільні протокольні рішення не містять зобовязань не вчиняти дій з погашення заборгованості за будь-якими договорами.

З наведеного вбачається, що договори про організацію взаєморозрахунків, щодо правової природи яких зробив висновок Верховний Суд України, та укладенні Спільні протокольні рішення різняться між собою, та впливають на подібні правовідносини різним чином. Так, Спільні протокольні рішення стосуються виключно джерел та порядку фінансування оплати отриманої електричної енергії за договором, а саме джерелом фінансування погоджено кошти Державного Бюджету. При цьому підписані Спільні протокольні рішення, стороною яких не був відповідач у справі, не змінили умов Договору про постачання електричної енергії, зокрема, в частині строків оплати та відповідальності за прострочення оплати. Тобто, Спільні протокольні рішення жодним чином не змінюють та не припиняють зобовязань сторін за договором про постачання електричної енергії, а лише свідчать про те, що відповідачу погоджено бюджетне фінансування оплати отриманої електричної енергії. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 16.02.2016 р. справа №922/4447/15 та від 08.06.2016 р. №914/2360/15.

Таким чином, зміна умов Договору про постачання електричної енергії №90339 від 11.06.2008 р. можлива лише за згодою сторін Договору, висловленою у письмовій формі та скріпленою печатками підприємств.

Враховуючи той факт, що зобовязаною особою щодо сплати за електричну енергію за Договором залишається відповідач, а з матеріалів справи вбачається, що суми боргу була оплачена із простроченням, про що свідчать докази, долучені до матеріалів справи.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7 Додатку №2 до Договору передбачено. Що у разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених даним Договором, Постачальник електричної енергії проводить Споживачу нарахування пені. Суми боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Суд здійснивши перерахунок трьох процентів річних (з урахуванням положень пункту 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України у постанові «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 р. №14), дійшов висновку, що розрахунок позивача є арифметично вірним, а позов в частині стягнення суми 722,01 грн. трьох процентів річних підлягає до задоволення.

В частині стягнення інфляційних втрат, судом здійснено перерахунок заявленої до стягнення суми. Відповідно п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» де зазначено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За таких обставин вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат в сумі 33.198,14 грн. є необґрунтованими, розрахунок позивача арифметично не вірний, а саме:

- інфляційні втрати нараховані за періоди з 28.01.2015 р. по 28.01.2015 р. на суму 180.000,00 грн. не нараховуються, адже боргу на кінець місяця немає;

- інфляційні втрати нараховані за період з 02.04.2015 р. по 19.04.2015 р. на суму 132.696,52 грн. не нараховуються, адже боргу на кінець місяця немає.

Суд здійснивши перерахунок інфляційних втрат, зазначає позивачу, що вимоги позивача про стягнення 33.198,14 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню частково в розмірі 21.871,63 грн. При здійсненні розрахунку судом нараховуються інфляційні втрати лише на заборгованість, яка існує на кінець місяця, тобто є несплаченою в останній день місяця.

Відповідно до вимог статті 611 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Частинами першою і третьою статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Суд перевіривши розрахунок пені поданий позивачем, зазначає, що такий є арифметично вірним, а вимоги позивача про стягнення 13.806,88 грн. пені є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до статей 33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 43 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано доводи позовної заяви, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Судові витрати на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, за подання до суду позовної заяви позивачем було сплачено 1.827,00 грн., за подання до суду апеляційної скарги відповідачем було сплачено 2.009,70 грн., за подання до суду касаційної скарги відповідачем було сплачено 2.192,40 грн. Загальна сума сплаченого до бюджету судового збору за розгляд справи становить 6029,10 грн. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, для відшкодування витрат на оплату судового збору з відповідача підлягають до стягнення 402,50 грн. ( 4.604,60 грн. судовий збір, який підлягає стягненню у звязку з частковим задоволення позовних вимог відняти 4202,10 грн. судовий збір сплачений відповідачем (2.009,70 грн., сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги та 2.192,40 грн., сплачений відповідачем за подання касаційної скарги, дорівнює 402,50 грн.).

Враховуючи наведене, керуючись статтями 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного комунального підприємства «Стебниктеплокомуненерго» (адреса: вулиця Мельника, будинок 17, місто Стебник, Львівська область, 82172; ідентифікаційний код 22407995) на користь Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» (адреса: вулиця Козельницька, будинок 3, місто Львів, 79026; ідентифікаційний код 00131587) 13.806,88 грн. пені, 722,01 грн. три проценти річних, 21.871,63 грн. інфляційних втрат, та 402,50 грн. відшкодування витрат на оплату судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26 вересня 2016 року.

Суддя Трускавецький В.П.