ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

19 вересня 2016 р. Справа № 902/1663/15

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", м.Київ

до: Приватного підприємства "Транзит - Транс", смт Браїлів, Жмеринський район, Вінницька область

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: громадянин ОСОБА_1, смт Браїлів, Жмеринський район, Вінницька область

про стягнення 176 836,07 грн заборгованості

За участю секретаря судового засідання Гнатовської Л.С.

За участю представників:

позивача: Понуда Наталія Василівна, довіреність № 02-36/1094 від 20.04.2016 р.

відповідача: Полутін Олександр Миколайович, довіреність № б/н від 16.02.2016 р,

третя особа громадянин ОСОБА_1: не з'явився.

судовий експерт: Луценко Ганна Євгенівна, свідоцтво № 1571 від 23.03.2012 р.

ВСТАНОВИВ :

Приватним акціонерним банком "Укрсоцбанк" подано позов до Приватного підприємства "Транзит-Транс" про стягнення 176 836,07 грн заборгованості за кредитним договором № 050029272 MOVERDRAFT2 від 05.07.2013 р. станом на 27.10.2015 р., з яких 69 798,00 грн - боргу, 41 232,27 грн - заборгованості за відсотками, 20 086,31 грн - пені за несвоєчасне повернення кредиту, 5 703,70 грн - пені за несвоєчасне повернення відсотків, 31 688,29 грн - інфляційних втрат за кредитом та 8 327, 50 грн інфляційних втрат за відсотками.

Ухвалою суду від 04.01.2016 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/1663/15 та призначено її до розгляду на 01.02.2016 р. (суддя Мельник П.А.).

01.02.2016 р. розгляд справи не відбувся в зв'язку з перебуванням судді Мельника П.А. на лікарняному.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Господарського суду Вінницької області від 01.03.2016 р., в зв'язку з перебуванням судді Мельника П.А. на лікарняному призначено повторний автоматичний розподіл судової справи №902/1663/15, за результатами якого справу розподілено судді Банасько О.О.

Ухвалою суду від 01.03.2016 р. справу № 902/1663/15 суддею Банасько О.О. прийнято до свого провадження та призначено до розгляду на 23.03.2016 р.

В судовому засіданні представником відповідача подано відзив на позовну заяву, яким останній позовних вимог не визнає посилаючись на те, що сторонами не було обумовлено строк погашення кредиту в сумі 69 798,00 грн. В якості нормативно-правової підстави заперечення на позовну заяву представника відповідача посилається на ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 251, ч.1 ст. 509 ЦК України.

Ухвалою суду від 23.03.2016 р. з метою залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (поручителя) громадянина ОСОБА_1, а також з урахуванням неявки представника позивача, подання відповідачем відзиву на позовну заяву, який не надіслано позивачу розгляд справи відкладено до 13.04.2016 р.

13.04.2016 р. на адресу суду від третьої особи ОСОБА_1 надійшли пояснення (вх.№06-52/3381/16 та №06-52/3382/16), згідно яких останній пояснив, що 05.07.2013 р. між ним, як директором приватного підприємства "Транзит-Транс" та ПАТ "Укрсоцбанк" було укладено договір з № 050029272МОУЕМЖАР2 про надання овердрафту відповідно до п.п. 1.6, 1.6.1 якого, в якості забезпечення Позичальником виконання своїх зобов'язань перед Кредитором щодо погашення Овердрафту, сплати нарахованих процентів, комісій та можливої неустойки (штрафу, пені), а також інших витрат щодо задоволення вимог Кредитора за договором було домовлено, що Кредитор мав укласти з поручителем ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) договір поруки як з фізичною особою. Однак за твердженням третьої особи вказаний вид договору Кредитором запропонований не був і до цього часу між вказаними сторонами не укладався.

Ухвалою від 13.04.2016 р. розгляд справи відкладено до 25.04.2016 р.

25.04.2016 р. відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності та застосування положення ч.6 ст.232 ГК України відносно вимог про стягнення неустойки.

Ухвалою суду від 25.04.16 р. розгляд справи відкладено до 04.05.2016 р.

04.05.2016 р. позивачем подано пояснення на відзив відповідача до якого долучено виписку по особовому рахунку № 8095 та розрахунок заборгованості в якому загальна сума боргу відповідача становить 125 918,95 грн, з яких 41 508 грн 65 коп. - боргу, 49 953 грн 07 коп. - заборгованості за відсотками, 10 199 грн 23 коп. - пені за несвоєчасне повернення кредиту, 4 319 грн 15 коп. - пені за несвоєчасне повернення відсотків, 15 308 грн 68 коп. - інфляційних втрат за кредитом та 4 630 грн 17 коп. інфляційних втрат за відсотками.

Ухвалою від 04.05.2016 р. провадження у справі зупинено у зв'язку із призначенням судової економічної експертизи та продовжено строк вирішення спору на 15 днів за клопотанням позивача.

06.09.2016 р. до суду надійшли матеріали господарської справи № 902/1663/15 разом з висновком судової економічної експертизи.

Ухвалою суду від 06.09.2016 р. провадження у справі поновлено та призначено її до розгляду на 19.09.2016 р.

В судове засідання третя особа до суду не з'явилась, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином - ухвалою від 06.09.2016 р., яка отримана третьою особою 09.09.2016 р., що стверджується рекомендованим повідомленням № 421.

Відповідно до п.3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 11 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того суд звертає увагу на п.4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році", п.11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 р. № 01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" в яких наголошується, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 р. № 28 (з подальшими змінами) на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправлення, підпис працівника, який її здійснив, та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Як наголошується в п.19 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008 р. № 01-8/482 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року" дана відмітка, за умови, що її оформлено відповідно до наведених вимог названої Інструкції, є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу.

На першому примірнику ухвали, яка наявна в справі, є штамп суду з відміткою про відправку документа. Дана відмітка оформлена відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України наведених вище, а тому суд дійшов висновку, що вона є підтвердженням належного надсилання копії процесуального документа сторонам.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення третьої особи належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останньої в судове засідання для реалізації нею права на судовий захист своїх прав та інтересів.

При цьому суд враховує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Враховуючи те, що норми ст.ст.38, 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Проте, третя особа своїм правом на участь у засіданні суду не скористалася, а тому, беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду третьої особи або її представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомленої про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги заявлені у позовній заяві про стягнення 176 836,07 грн боргу станом на 27.10.2015 р. підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача подав до суду заяву б/н від 19.09.2016 р., в якій позовні вимоги визнав частково, а саме: 41 508,65 грн - тіло кредиту, 40 521,62 грн проценти за користування кредитом. Стосовно нарахування пені та інфляційних поклався на розсуд суду з урахуванням умов договору овердрафту від 05.07.2013 р. та поданої відповідачем заяви від 25.04.2016 р.

Судовий експерт Луценко Г.Є. в судовому засіданні надала пояснення по суті проведеної експертизи.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, судового експерта, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

05.07.2013 р. між Публічним акціонерним Товариством "Укрсоцбанк" (надалі-Банк, Позивач, Кредитор) та Приватним підприємством "Транзит-Транс" (надалі - Відповідач, Позичальник) укладено договір про надання овердрафту № 050029272 MOVERDRAFT2 (надалі - Договір) (а.с. 8-16, 52-56, т.1).

Згідно п.1.1 Договору Кредитор зобов'язується надавати Позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, шляхом сплати з поточного рахунку Позичальника № 8095, відкритого у Кредитора, надалі "Поточний рахунок", розрахункових документів на суму, що перевищує фактичний залишок на такому Поточному рахунку, надалі за текстом - "Овердрафт", а кожна окремо надана сума - "Трати Овердрафту" але в межах суми максимальної заборгованості, визначеної цим Договором, надалі за текстом - "Ліміт Овердрафту".

Протягом всього періоду дії цього Договору максимальна заборгованість Позичальника за Овердрафтом не може перевищувати розмір Ліміту Овердрафту в сумі 69 800,00 (шістдесят дев'ять тисяч вісімсот гривень 00 копійок) грн, яка розрахована за Методикою Кредитора, що є Додатком 1 до цього Договору (п. 1.1.1 Договору).

Кінцева дата (термін), до якої надаються Транші Овердрафту, та має бути повністю погашена заборгованість за Овердрафтом за цим Договором - не пізніше 04 липня 2014 року, надалі "Кінцева дата Овердрафту" (п. 1.1.2 Договору).

Відповідно до п.п.2.4.1, 2.4.2 Договору проценти за користування Овердрафтом сплачуються Позичальником за ставкою в розмірі 22,0 % річних, а у разі непогашення заборгованості за Овердрафтом в Кінцеву дату Овердрафту та/або в дату, що зазначена в п.2.12.1, 2.13 цього Договору, Позичальник, починаючи з першого дня прострочки сплачує Кредитору проценти від суми простроченої заборгованості за Овердрафтом за процентною ставкою в розмірі 44,0 % (сорок чотири цілих нуль десятих) процентів річних.

Сплата процентів здійснюється у валюті Овердрафту щомісячно, в період, що починається з 1 (першого) по 5 (п'ятий) календарний день місяця (включно) та в кінцеву дату Овердрафту шляхом договірного списання Кредитором грошових коштів у сумі нарахованих процентів з Поточного рахунку Позичальника (п.2.6 Договору).

Цей Договір набирає чинності з дати його укладення та діє до виконання Сторонами належним чином і у повному обсязі всіх своїх зобов'язань за Договором (п.7.5 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 69 798,00 грн, визначеному умовами Кредитного договору, що стверджується банківськими виписками по особових рахунках відповідача та висновком судового експерта № 9/9/2016 від 05.09.2016 р.

За твердженням позивача відповідач неналежним чином виконував взяті на себе за договором № 050029272 MOVERDRAFT2 від 05.07.2013 р. зобов'язання, у зв'язку із чим станом на 27.10.2015 р. за Відповідачем рахується заборгованість в розмірі 176 836,07 грн, яка складається з: 69 798,00 грн - боргу, 41 232,27 грн - заборгованості за відсотками (за період з 10.07.2014 р. по 26.10.2015 р.), 20 086,31 грн - пені за несвоєчасне повернення кредиту (за період з 26.04.2015 р. по 26.10.2015 р.), 5 703,70 грн - пені за несвоєчасне повернення відсотків (за період з 26.04.2015 р. по 26.10.2015 р.), 31 688,29 грн - інфляційних втрат за кредитом (за період з жовтня 2014 р. по вересень 2015 р.) та 8 327,50 грн інфляційних втрат за відсотками (за період з жовтня 2014 р. по вересень 2015 р.).

В зв'язку з виникненням вказаної вище заборгованості та її несплатою відповідачем позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

В ході розгляду справи з метою визначення усіх складових загального розміру заборгованості по справі № 902/1663/15 було призначено судово-економічну експертизу за наслідками проведення якої встановлено, що станом на 27.10.2015р. заборгованість відповідача становить:

- 69 798,00 грн. заборгованість по кредиту. При цьому, заборгованість по кредиту станом на 19.04.2016 р. становить 41 508,65 грн (12.11.2015 р. відповідачем сплачено 28 289,35 грн в рахунок погашення боргу за кредитом);

- 41 232,27 грн заборгованість по відсоткам. При цьому, заборгованість по відсоткам станом на 19.04.2016 р. становить 40 521,62 грн (відповідачем сплачено 710,65 грн в рахунок погашення боргу за відсотками);

- 18 181,90 грн пеня за несвоєчасне погашення кредиту;

- 2 264,76 грн пеня за несвоєчасне погашення відсотків;

- 30 431,94 грн інфляційні втрати за кредитом;

- 9 826,20 грн інфляційні втрати за відсотками;

Беручи до уваги викладене вище суд дійшов наступних висновків.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності зі ст. 204 ЦК України договори (кредитний та іпотечний) укладені між його сторонами, як цивільно-правові правочини є правомірними на час розгляду справи, оскільки їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов'язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України, ч. 2 ст. 20 ГК України, одним із способів захисту права є примусове виконання обов'язку в натурі (присудження до виконання обов'язку в натурі).

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 345 ГК України кредитні операції полягають у розміщенні банками від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до п. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як зазначалось раніше, позивачем пред'явлено до стягнення з відповідача станом на 27.10.2015 р.: 69 798,00 грн заборгованості за кредитом та 41 232,27 грн - заборгованості за відсотками.

При цьому, як встановлено матеріалами справи та підтверджено висновком судово-економічної експертизи, відповідач після 27.10.2015 р. здійснив часткове погашення заборгованості зі сплати кредиту в розмірі 28 289,35 грн та зі сплати відсотків в розмірі 710,65 грн.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених вище приписів законодавства заявлені позивачем позовні вимоги до відповідача про стягнення 69 798,00 грн заборгованості за кредитом та 41 232,27 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом підлягають частковому задоволенню, а саме в таких розмірах: 41 508,65 грн. заборгованості за кредитом та 40 521,62 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом беручи до уваги проведення відповідачем відповідних оплат.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача 28 289,35 грн заборгованості по кредиту, 710,65 грн заборгованості по процентам за користування кредитом слід відмовити як заявлених безпідставно.

Дійшовши такого висновку суд врахував положення пункту 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в якому вказано, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі (абз.3 п.4.4 постанови).

Розглядаючи вимоги про стягнення з відповідача 20 086,31 грн - пені за несвоєчасне повернення кредиту, 5 703,70 грн - пені за несвоєчасне повернення відсотків, 31 688,29 грн - інфляційних втрат за кредитом та 8 327, 50 грн інфляційних втрат за відсотками суд взяв до уваги наступні положення законодавства.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст.193 ГК України встановлено, що порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Стаття 549 ЦК України вказує, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

На цьому, зокрема наголошено у п.2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Пунктом 4.1 Договору визначено, що у випадку прострочення Позичальником строків сплати процентів та/або комісій, визначених у п.п. 2.6, 2.7 цього Договору, Позичальник сплачує Кредиторові пеню в національній валюті України від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобов'язань за цим Договором.

Нарахування Кредитором неустойки (штрафу, пені) за невиконання Позичальником зобов'язань за цим Договором припиняється через один рік від дня, коли будь-яке з таких зобов'язань мало бути виконане (п.4.3 Договору).

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та пені за прострочення сплати відсотків є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та чинного законодавства.

Разом з тим висновком судово-економічної експертизи підтверджується: інфляційні втрати за кредитом в розмірі 30 431,94 грн, інфляційні втрати за відсотками в розмірі 9 826,20 грн та пеня за несвоєчасне виконання по сплаті відсотків за користування кредитом в розмірі 2 264,76 грн.

З огляду на викладене, заявлені позивачем позовні вимоги до відповідача про стягнення 5 703,70 грн пені за несвоєчасне виконання по сплаті відсотків за користування кредитом підлягають частковому задоволенню в розмірі 2 264,76 грн.

Позовні вимоги про стягнення 31 688,29 грн - інфляційних втрат за кредитом підлягають частковому задоволенню в розмірі 30 431,94 грн.

Враховуючи те, що визначення ціни позову належить до виключної прерогативи позивача і на момент проведення судового засідання останнім не було подано, з поміж іншого, заяви про збільшення розміру позовних вимог, суд задовольняє заявлені вимоги щодо стягнення 8 327,50 грн інфляційних втрат за відсотками в той час як висновком судового експерта визначено розмір вказаної вимоги в сумі 9 826,20 грн в розмірі вказаному позивачем у позовній заяві.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 20 086,31 грн пені за несвоєчасну сплату кредиту, суд дійшов висновку, що вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Статтею 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Тобто, правочин щодо зобов'язання сплати контрагентів за договором пені (як одного з способів забезпечення виконання зобов'язання) повинно бути письмово оформлено.

Як вбачається зі змісту договору № 050029272 MOVERDRAFT2 від 05.07.2013 р., в ньому не було обумовлено забезпечення виконання зобов'язання у вигляді неустойки (пені) за несвоєчасне виконання по сплаті кредиту, зокрема чітко та недвозначно не встановлено виду та розміру неустойки за порушення строків сплати кредиту.

Таким чином, у позивача відсутні правові підстави для стягнення з відповідача пені за несвоєчасне повернення кредиту.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідно до ч.5 ст.42 Господарського процесуального кодексу України, висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з мотивів наведених вище.

Стосовно заяви відповідача б/н від 25.04.2016 р. про застосування спеціального строку позовної давності суд зазначає наступне.

За визначенням статті 256 ЦК України - позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтями 257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила також за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно ч.ч. 2, 3, 4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пунктом 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на вказані приписи чинного законодавства, суд прийшов до висновку про відсутність у позивача в даному випадку порушеного права за позовними вимогами про стягнення з відповідача 20 086,31 грн пені за несвоєчасне виконання по сплаті кредиту, оскільки, як вказувалось вище у позивача відсутні правові підстави для її стягнення, позаяк договором № 050029272 MOVERDRAFT2 від 05.07.2013 р. не було обумовлено забезпечення виконання зобов'язання у вигляді неустойки (пені) за несвоєчасне виконання по сплаті кредиту.

Стосовно ж позовних вимог про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання по сплаті відсотків за користування кредитом, то такі позовні вимоги позивачем пред'явлено в межах визначеного ст.258 Цивільного кодексу України строку з огляду на те, що період нарахування пені становить з 26.04.2015 р. по 26.10.2015 р., позов від 11.12.2015 р. подано 25.12.2015 р.

Враховуючи викладене, заява відповідача про застосування спеціального строку позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки відхиляється.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України.

19.09.2016 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 42, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Транзит - Транс", вул.Островського, 24, смт Браїлів, Жмеринський район, Вінницька область, 23130 (ідентифікаційний код - 32139381) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", вул.Ковпака, 29, м.Київ, 03150 (ідентифікаційний код - 00039019) - 41 508 грн 65 коп. - заборгованість за кредитом, 40 521 грн 62 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 264 грн 76 коп. - пеня за несвоєчасне виконання по сплаті відсотків за користування кредитом, 30 431 грн 94 коп. - інфляційних втрат за прострочення сплати кредиту, 8 327 грн 50 коп. - інфляційних втрат за прострочення сплати відсотків за користування кредитом, 1 845 грн 82 коп. - відшкодування витрат пов'язаних зі сплатою судового збору.

3. Відмовити у стягненні 28 289 грн 35 коп. - заборгованості по кредиту, 710 грн 65 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 20 086 грн 31 коп. - пені за несвоєчасне виконання по сплаті кредиту, 3 438 грн 94 коп. - пені за несвоєчасне виконання по сплаті відсотків за користування кредитом, 1 256 грн 35 коп. інфляційних втрат за прострочення сплати кредиту.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення надіслати третій особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 22 вересня 2016 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 2 прим.:

1 - до справи

2 - третій особі - АДРЕСА_1.