ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.09.16р. Справа № 904/6783/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма "Альтаір", м. Дніпро

до Комунального закладу "Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 5", м. Дніпро

про стягнення 65 213,94 грн.

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 05.01.2016 року.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Альтаір» звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального закладу «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» про стягнення заборгованості у сумі 65 213,94 грн., з яких: 55 791,34 грн. основна сума боргу, 930,87 грн. 3% річних, 2760,92 грн. інфляційні втрати, 5730,81 грн. пеня. Судовий збір у сумі 1378,00 грн., а також витрати на оплату послуг адвоката у сумі 6350,00 грн. позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобовязань за договором підряду № 0707 від 07.07.2015 року в частині своєчасного та повного розрахунку за виконані роботи на суму 55 791,34 грн.

За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню у сумі 5 730,81 грн. за період з 02.01.2016 року по 02.07.2016 року, 3% річних у сумі 930,87 грн. за період з 02.01.2016 року по 22.07.2016 року та інфляційні втрати у сумі 2 760,92 грн. за січень - липень 2016 року.

Відзиву на позов відповідач не надав. 12.09.2016 року подав заяву про припинення провадження у справі, яку обґрунтовує сплатою основного боргу у сумі 55 791,34 грн. На підтвердження надав акт звірки взаємних розрахунків станом на 01.09.2016 року, банківську виписку про рух грошових коштів та платіжні доручення № 300 від 25.08.2016 року на суму 25 558,95 грн., № 299 від 25.08.2016 року на суму 30 232,39 грн.

Крім того, у поданих 14.09.2016 року поясненнях, відповідач просить визнати поважною причину пропуску щодо затримки оплати, оскільки підприємство є комунальним закладом охорони здоровя населення Дніпропетровської міської ради, який фінансується за кошти міського бюджету. Також зазначає, що дозвіл на отримання коштів у комплексі електронного документообігу УкрДок Центр отримано 11.08.2016 року, у звязку з чим фінансування робіт відповідно до виписки УДКСУ у Ленінському районі м. Дніпропетровськ було надано лише 25.08.2016 року.

Під час розгляду справи представники сторін підтримали свої вимоги та заперечення.

Провадження у справі було порушено ухвалою господарського суду від 16.08.2016 року з призначенням судового засідання на 12.09.2016 року, після чого оголошувалася перерва до 21.09.2016 року.

Позивач у судове засідання 21.09.2016 року свого повноважного представника не направив, витребуваних судом документів не надав, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 12.09.2016 року.

У судовому засіданні 21.09.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

07.07.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма «Альтаір» (далі Підрядник, Позивач) та Комунальним закладом «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» (далі Замовник, Відповідач) був укладений договір підряду № 0707 (далі Договір).

Відповідно до пункту 1.1 предметом договору є капітальний ремонт водостічної системи покрівлі, електропостачання, електроосвітлення приміщень 1-го поверху та благоустрій території амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 6 КЗ «ДЦПМСД» № 5 за адресою: вул. Квітки Основяненка, 14, склад та обсяги робіт, які передбачені кошторисною документацією, будівельними нормами, правилами та підлягають виконанню підрядником.

Згідно з пунктом 2.1 договору (в редакції додаткової угоди від 11.12.2015 року) вартість цього договору складає 792 810,53 грн.

Підрядник зобовязаний почати виконання робіт з 07.07.2015 року і закінчити їх виконання до 31.12.2015 року (пункт 3.1 договору).

Договір набуває чинності з моменту підписання його замовником і підрядником і діє в частині виконання робіт у термін відповідно до пункту 3.1 договору до 31.12.2015 року, або до повного виконання зобовязань сторонами (пункт 17.1 договору).

На виконання умов договору позивачем були виконані підрядні роботи, серед яких:

- за актом КБ-2в від 25.12.2015 року за грудень 2015 року на суму 25 558,95 грн.;

- за актом КБ-2в від 25.12.2015 року за грудень 2015 року на суму 30 232,39 грн. (а.с. 77 - 88 том 1). Загальна сума виконаних робіт за цими актами - 55 791,34 грн. (25 558,95 + 30232,39 = 55 791,34).

Причиною виникнення спору є несплата відповідачем грошових коштів у сумі 55 791,34 грн. за виконані позивачем підрядні роботи за вказаними актами форми КБ-2в від 25.12.2015 року.

Відповідно до частини першої статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За частиною першою статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно з частиною першою статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина сьома статті 193 Господарського кодексу України).

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до пункту 4.3 договору замовник зобовязаний прийняти в установленому порядку та оплатити виконані роботи після підписання форм № КБ-2в у розмірі їх вартості.

За статтею 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 Цивільного кодексу України).

З огляду на викладене договором не визначено конкретного строку оплати виконаних підрядних робіт у розумінні статті 252 Цивільного кодексу України.

За таких обставин мають застосовуватись правила частини другої статті 530 Цивільного кодексу України згідно з якою якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 23.11.2010 року у справі № 19/51.

За нормативними приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Жодних доказів на підтвердження звернення до відповідача з вимогою про оплату виконаних підрядних робіт позивач суду не надав. У судовому засіданні 21.09.2016 року представник відповідача пояснив, що таких вимог, у тому числі у вигляді претензії, рахунку, від позивача на адресу останнього не надходило.

Враховуючи викладене, строк оплати виконаних підрядних робіт за спірними актами прийняття будівельних робіт не настав.

Під час розгляду справи відповідач оплатив виконані роботи за спірними актами на загальну суму 55 791,34 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 300 від 25.08.2016 року на суму 25 558,95 грн., № 299 від 25.08.2016 року на суму 30 232,39 грн. та випискою за банківським рахунком відповідача, сформованою 30.08.2016 року (а.с. 120-121 том 1).

Відсутність заборгованості підтверджується також наданим відповідачем актом звірки взаємних розрахунків станом на 01.09.2016 року, підписаним представниками сторін (а.с. 119 том 1).

Отже, на час винесення рішення спір між сторонами в частині стягнення основного боргу у сумі 55 791,34 грн. відсутній.

Відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з пунктом 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Тому провадження у справі в частині стягнення основного боргу у сумі 55 791,34 грн. підлягає припиненню на підставі пункту 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з відсутністю предмета спору.

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов'язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Заявлена позивачем до стягнення пеня у сумі 2 760,92 грн. за період з 02.01.2016 року по 22.07.2016 року нарахована з посиланням на частину шосту статті 231 Господарського кодексу України, яка передбачає, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужим коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Вимоги про стягнення 3% річних у сумі 930,87 грн. за період з 02.01.2016 року по 22.07.2016 року та інфляційних втрат у сумі 5 730,81 грн. за період з січня 2016 року по липень обгрунтовані з посиланням на статтю 625 Цивільного кодексу України за змістом якої підставою для сплати зазначених нарахувань є факт порушення грошового зобов'язання.

Враховуючи, що строк оплати за виконані підрядні роботи не настав, заявлені позивачем до стягнення пеня у загальній сумі 2 760,92 грн., 3% річних у сумі 930,87 грн. та інфляційні втрати у сумі 5 730,81 грн. нараховані безпідставно і позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Крім того, укладеним між сторонами договором, зокрема пунктом 4.1, пеня у розмірі облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день затримки виконання зобов'язання, передбачена до сплати тільки за порушення строку сплати 30% попередньої оплати, а не усієї суми виконаних робіт за актами форми КБ-2в.

Щодо розподілу судового збору суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

За таких обставин у разі подання позивачем до господарського суду відповідного клопотання останній має право на повернення судового збору у сумі 1178,90 грн. (55791,34 х 1378,00/65213,94 = 1178,90 грн.), сплаченого у складі судового збору у сумі 1378,00 грн. за квитанцією № 165895 від 01.08.2016 року Дніпропетровської регіональної дирекції (відділення № 10) ПАТ "Акціонерний комерційний банк "Конкорд", оригінал якої знаходиться в матеріалах справи (а.с. 15 том 1).

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України інша частина судового збору у сумі 199,10 грн. (1378,00 - 1178,00 = 199,10) покладається на позивача.

Заявлені позивачем до стягнення з відповідача витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката у сумі 6 350,00 грн. задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 44 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката, входять до складу судових витрат.

Згідно з частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

при задоволенні позову - на відповідача;

при відмові в позові - на позивача;

при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому розподіл витрат на оплату послуг адвоката у випадку припинення провадження у справі не врегульовано.

Пунктом 6.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 року також передбачено, що розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, за обставин припинення провадження у справі щодо вимог про стягнення основного боргу та відмови у позові в іншій частині витрати на оплату послуг адвоката має нести позивач.

У питанні щодо розподілу витрат на оплату послуг адвоката суд враховує також наступне.

За змістом пункту 6.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 року відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 Господарського процесуального кодексу України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

На підтвердження понесених витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката у межах цієї справи, позивач надав: договір про надання правової допомоги від 18.07.2016 року з додатковою угодою № 2 від 18.07.2016 року; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 66 від 01.10.1993року; квитанцію до прибуткового ордера від 18.07.2016 року (а.с. 97-99, 101 том 1).

При цьому ані позивач, ані його представник у судовому засіданні не надали доказів на підтвердження саме сплати грошових коштів за адвокатські послуги, а також двостороннього акту здачі-приймання наданих адвокатських послуг, який є належним та допустимим доказом як надання так і отримання адвокатських послуг.

Відповідно до частини другої статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката у сумі 6 350,00 грн. належними та допустимими доказами не обгрунтована.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Вищого господарського суду України, викладеній у постанові від 17.10.2012 року у справі № 40/5005/16338/2011.

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, пунктом 1-1 частини першої статті 80, статтями 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Припинити провадження в частині позовних вимог про стягнення основного боргу у сумі 55 791,34 грн.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.09.2016 року.

Суддя ОСОБА_2