ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2016 р.Справа № 923/424/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Жекова В.І., Мишкіної М.А.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

За участю представників учасників провадження:

від ДП "Адміністрація морських портів України" - ОСОБА_1 за довіреністю;

Представник позивача у судове засідання не зявився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт"

на рішення господарського суду Херсонської області від 07.06.2016

у справі №923/424/16

за позовом Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт"

до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії ДП "Адміністрація морських портів України"

про спонукання укласти договір про відшкодування витрат на сплату земельного податку

ВСТАНОВИВ

У квітні 2016 державне підприємство "Херсонський морський торговельний порт" (далі ДП "Херсонський морський торговельний порт") звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом до Херсонської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Херсонського морського торгового порту) в якому просило зобовязати відповідача укласти договір про відшкодування витрат на сплату земельного податку з ДП "Херсонський морський торговельний порт" в редакції проекту, що запропонувало ДП "Херсонський морський торговельний порт".

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 27.05.2016 залучено до участі у справі іншого відповідача - Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України".

Рішенням господарського суду Херсонської області від 07.06.2016 (суддя Сулімовська М.Б.) у задоволені позову відмовлено.

В мотивах оскаржуваного рішення, суд першої інстанції пославшись на приписи ст.ст. 3, 6, 16, 203, 626, 627, 628, 649 ЦК України зазначив, що виходячи зі змісту вказаних норм і принципу свободи договору, можливість розгляду судом спорів про спонукання до укладення договору обумовлюється обов'язковістю договору (за державним замовленням, на підставі правового акту органу державної влади чи місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом), а тому, виходячи із встановлених обставин, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову та спонукання (зобов'язання) відповідача Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії укласти договір на відшкодування витрат на сплату земельного податку з Державним підприємством "Херсонський морський торговельний порт" в редакції проекту, що запропонував позивач.

Крім того, місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні зазначено, що при поданні позову позивачем було обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, оскільки, позивач просив суд спонукати (зобов'язати) відповідача укласти договір про відшкодування витрат на сплату земельного податку, однак, як відзначив суд серед способів захисту, передбачених ст.16 ЦК України та ст.20 ГК України, не передбачено такого способу захисту, як установлення правовідносин, в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення договору.

Не погоджуючись із даним рішенням до Одеського апеляційного господарського суду звернулось ДП "Херсонський морський торговельний порт" з апеляційною скаргою в якій просить прийняти нове рішення у справі №923/424/16 яким позовні вимоги ДП "Херсонський морський торговельний порт" до Херсонської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" задовольнити, судові витрати покласти на відповідача.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при ухваленні рішення судом не були досліджені і не зясовані всі обставини справи, що мають істотне значення, висновки викладені у рішенні не відповідають обставинам справи, у звязку з цим рішення є незаконним та необґрунтованим і є таким, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Так, апелянт зазначає, йому на праві постійного користування належать земельні ділянки, на яких розташовані обєкти нерухомості відповідача. В той же час, позивач є землекористувачем та платником земельного податку. Посилаючись на приписи ст. 269 Податкового кодексу України, пп. 14.1.72 п. 14.1. статті 14 Податкового кодексу України позивач зазначає, що він сплачує земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, що підтверджується податковою декларацією з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності).

При цьому, як стверджує апелянт, за земельну ділянку загальною площею 212079,64 кв.м., на якій розташовані обєкти нерухомості відповідача, ДП "Херсонський морський торговельний порт" на підставі вимог Податкового кодексу України сплачує земельний податок у сумі 97 971,79 грн. на місяць без ПДВ, а тому, зважаючи на те, що ДП "Херсонський морський торговельний порт" сплачує земельний податок за земельні ділянки, на яких знаходяться обєкти нерухомості відповідача, скаржник вважає, що відповідач зобовязаний відшкодовувати витрати ДП "Херсонський морський торговельний порт" по сплаті земельного податку пропорційно своєї частини площі.

Скаржник відзначає, що він неодноразово наполягав на укладені договору про відшкодування витрат по сплаті земельного податку, що підтверджується листами №02-02/40 від 09.03.2016 та №18-23/109 від 05.04.2016, однак, відповідач відповіді на дані листи не надав та ухиляється від укладення договору про відшкодування витрат по сплаті земельного податку на 2016 рік.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 04.07.2016 апеляційну скаргу ДП "Херсонський морський торговельний порт" прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Жекова В.І., Мишкіної М.А.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 20.07.2016 було продовжено строк розгляду справи та відкладено розгляд апеляційної скарги.

У судових засіданнях представник скаржника підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у судові засідання не зявлявся, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленнями про вручення поштового відправлення від 07.07.2016, яке вручено відповідачеві 12.07.2016.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Херсонської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ДП "Херсонський морський торговельний порт" не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, ДП "Херсонський морський торговельний порт" на підставі державних актів на право постійного користування землею серія І-ХС №002180 від 05.06.1996, серія ЯЯ №321387 від 17.12.2009, серія ЯЯ №321388 від 17.12.2009, серія ЯЯ №321389 від 17.12.2009, серія І-ХС №002462 від 24.12.1996, серія ЯЯ №321596 від 05.07.2010, серія ЯЯ №321596 від 05.07.2010, серія ЯЯ №321595 від 05.07.2010, серія ЯЯ №323013 від 01.06.2012 на праві постійного користування належать земельні ділянки, на яких, в тому числі, розташовані об'єкти нерухомості відповідача Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Херсонської філії.

Звертаючись із позовом до суду першої інстанції позивач зазначив, що він є землекористувачем та платником земельного податку за вищевказаними земельними ділянками. Разом з цим, ДП "Херсонський морський торговельний порт" зазначило, він сплачує земельний податок в сумі 97971,79 грн. на місяць за земельну ділянку площею 212079,64 м.кв., на якій розташовані об'єкти нерухомості відповідача, а тому, позивач вважає, що відповідач зобов'язаний відшкодовувати витрати по сплаті земельного податку пропорційно площі земельної ділянки, на якій розташовані його об'єкти.

З матеріалів справи вбачається, що 15.02.2016 позивачем на адресу Херсонської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" із супровідним листом №17-37/11 було скеровано два примірники договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку із пропозицією про його підписання. Даний лист отримано відповідачем 17.02.2016. Однак, відповідачем відповіді на даний лист надано не було та підписаний примірник договору позивачеві не повернуто.

Також, позивач повторно звертався до відповідача з листами від 09.03.2016 за вих. №02-02/40 та 05.04.2016 за вих. №18-23/109, проте, на дані листи відповідачем також не було надано відповіді.

У зв'язку з наведеним, ДП "Херсонський морський торговельний порт" звернулось до господарського суду із позовом, в якому просило суд зобов'язати відповідача укласти договір про відшкодування витрат на сплату земельного податку в редакції проекту, що запропонувало ДП "Херсонський морський торговельний порт".

Господарським судом Херсонської області відмовлено у задоволенні позовних вимог ДП "Херсонський морський торговельний порт".

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ДП "Херсонський морський торговельний порт", з наступних підстав.

Спірні відносини сторін з огляду на їх предмет регулюються відповідними приписами Господарського та Цивільного кодексів України щодо укладення договорів.

Так, ст. 179 Господарського кодексу України визначено загальні умови укладання договорів суб'єктами господарювання, якими є сторони у даній справі.

Відповідно до ст. 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

За приписами ст. 181 ГКУ господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів; проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін; у разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках; сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору; за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором; сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі частиною 2 цієї статті, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

На підставі ст. 3 Цивільного кодексу України, яка закріплює свободу договору, сторони мають право як врегулювати у договорі свої відносини, які не врегульовані цими актами, так і відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ч.3 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

За приписами ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Виходячи зі змісту наведених законодавчих приписів щодо обовязковості укладення між сторонами договору, спонукання до укладання договору можливе тоді, коли хоча б одна із сторін є зобов'язаною його укласти через пряму вказівку закону, або на підставі обов'язкового для виконання акта планування (у тому числі державного замовлення) який видано компетентним органом.

У разі ухилення суб'єкта господарювання від оформлення договору, що ґрунтується на державному замовленні або укладення якого є для нього обов'язковим через пряму вказівку закону, господарський суд за позовом іншої сторони виносить рішення про спонукання до укладення договору чи про його укладення на певних умовах.

У тому випадку, коли договір, що укладається, не ґрунтується на обов'язковому для суб'єктів господарювання державному замовленні або не є обов'язковим для укладення через пряму вказівку закону, спір про укладення договору чи з умов договору може бути розглянутий господарським судом тільки за взаємною згодою сторін або якщо сторони зв'язані зобов'язанням укласти договір на підставі існуючого між ними попереднього договору (в межах річного строку, визначеного ч. 1 ст. 182 Господарського кодексу України).

Отже, наведеними приписами чинного законодавства визначено загальний порядок укладання господарських договорів (ст. 181 ГК України) та примусовий порядок укладення господарських договорів за рішенням суду (ст. 187 ГК України).

За змістом ст. 187 ГК України та ст. 649 ЦК України переддоговірні спори про спонукання до укладення договору, якщо одна зі сторін ухиляється від його укладення вирішуються судом, при цьому, розгляд судом цих спорів обумовлюється обов'язковістю договору (за державним замовленням, на підставі правового акту органу державної влади чи місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом).

Судовою колегію встановлено, що між сторонами не укладались угоди про передачу переддоговірного спору на вирішення суду. Встановлено також і відсутність попередніх домовленостей між сторонами.

Досліджуючи зміст запропонованого позивачем до укладення спірного договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку, колегія суддів дійшла висновку, що такий договір не є договором, обовязковість укладення якого прямо передбачена законом.

До того ж, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було надано відповіді або згоди на укладення договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку, що був запропонований позивачем.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ДП "Херсонський морський торговельний порт" задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що наведені в апеляційній скарзі порушення допущенні судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, а мотиви апеляційної скарги не спростовують висновків суду в частині розгляду та відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

Отже, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення в рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що місцевий господарський суд розглянув всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, належним чином проаналізував правовідносини, що виникли між сторонами, та вірно застосував норми матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає статтям 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення господарського суду Херсонської області від 07.06.2016 у справі №923/424/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Жеков В.І.

Суддя Мишкіна М.А.