ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2016 Справа № 904/8616/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Паруснікова Ю.Б. доповідач;

суддів: Білецької Л.М., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання: Саланжій Т.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю б/н від 14.12.2015;

представники відповідачів-1 та 2 у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Катерпіллар Фейненшл Україна» на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2016 по справі № 904/8616/15 (суддя доповідач Рудь І.А., судді: Васильєв О.Ю., Манько Г.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Катерпіллар Фейненшл Україна», м. Київ

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга Інвест», м. Дніпропетровськ

до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехно Капітал», м. Дніпропетровськ

про стягнення 1976779,79 грн., розірвання договору та витребування майна, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2016 зупинено провадження по справі № 904/8616/15 та призначено судову експертизу.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована необхідністю дослідження обґрунтованості визначення кожної із складових лізингових платежів спірного періоду, що заявлені до стягнення, із урахуванням у тому числі збільшення процентів у складі лізингового платежу за формулою, передбаченою п. 4.4. договору фінансового лізингу № UA128L-13-07 від 28.08.2013.

Крім того, з урахуванням правової позиції відповідача-2, виникла необхідність дослідження обґрунтованості вимог до поручителя з урахуванням дати направлення вимоги до останнього, положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, а також визначеної умовами п. 3.5. договору поруки № UA128L-13-07S1 від 28.08.2013 обмеженої відповідальності поручителя.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду позивач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2016 про зупинення провадження по справі № 904/8616/15 та направити матеріали справи для розгляду по суті до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на незаконність та протиправність ухвали місцевого господарського суду про зупинення провадження по справі у звязку з призначенням судової експертизи, вважає її такою, що прийнята з суттєвим порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

Апелянт вважає, що за змістом оскаржуваної ухвали взагалі відсутнє обґрунтування доцільності проведення експертизи та зупинення провадження по справі, а винесені на вирішення судового експерта питання можуть бути вирішені судом шляхом надання оцінки умовам договору лізингу та поруки в сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Крім того, апелянт вважає, що суд взагалі не визначився з тим, яка саме експертиза має бути проведена, оскільки в описовій частині ухвали судом зазначено про необхідність проведення економічної експертизи, а в її резолютивній частині взагалі відсутні відомості щодо виду експертизи.

Ухвалою від 12.09.2016 Дніпропетровським апеляційним господарським судом апеляційну скаргу прийнято до розгляду, слухання справи призначено на 22.09.2016.

22.09.2016 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Частиною 5 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала скасуванню, з огляду на наступне.

28.09.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «Катерпіллар Файненшл Україна» звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою.

Згідно вимог позовної заяви позивач просив суд:

- стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга Інвестгруп» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехно Капітал» заборгованість 1976779,79 грн., з яких: 1493247,30 грн. - заборгованість за лізинговими платежами, 456543,65 грн. - пеня, 26988,84 грн. - 3% річних, відповідно до умов договору фінансового лізингу № UA128L-13-07 від 28.08.2013 та договору поруки № UA128L-13-07S1 від 28.08.2013.

- розірвати договір фінансового лізингу № UA128L-13-07 від 28.08.2013 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Катерпіллар Файненшл Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ліга Інвестгруп»;

- зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «Ліга Інвестгруп» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Катерпіллар Файненшл Україна» бульдозер Caterpillar D5K XL, серійний номер САT00D5KEWWW02172.

Під час розгляду даної справи судом першої інстанції встановлено, що заявлена до стягнення заборгованість відповідача-1 за договором фінансового лізингу № UA128L-13-07 від 28.08.2013 відповідно до підстав предявленого позову складає собою прострочені лізингові платежі періоду квітня 2014 року серпня 2015 року включно. Вказані платежі, виходячи із графіку їх внесення, який затверджений додатковою угодою № 2 від 24.03.2014, включають в себе як відсотки, так і відшкодування частини вартості предмету лізингу. При цьому, положеннями п. 4.4. договору фінансового лізингу № UA128L-13-07 від 28.08.2013 передбачено формулу зміни процентів у складі лізингового платежу, яка включає в себе змінні значення курсів національної валюти України до базової валюти (долара США).

В процесі судового розгляду справи місцевий господарський суд керуючись тим, що вирішення господарського спору, який виник між сторонами по даній справі, повязане із необхідністю дослідження обґрунтованості визначення кожної із складових лізингових платежів спірного періоду, що заявлені до стягнення, а також правильності нарахування позивачем заявлених до стягнення сум з урахуванням обмеженої відповідальності поручителя, і вирішення цього питання має першочергове та вирішальне значення для правильного і обєктивного вирішення даної справи, враховуючи складність зроблених розрахунків, а також те, що дослідження зазначеного питання потребує спеціальних знань в галузі економіки на підставі ст.ст. 41, 43 ГПК України колегія суддів дійшла висновку про необхідність призначення по даній справі судової економічної експертизи за власної ініціативи.

Як наслідок, суд першої інстанції на підставі п. 1 ч. 2 ст. 79 ГПК України, зупинив провадження у даній справі, з чим категорично не погоджується позивач по справі, що і є причиною виникнення спору по даній справі.

Колегія суддів вважає незаконною ухвалу суду першої інстанції, оскільки останнім взагалі не наведено обґрунтувань необхідності призначення у справі судової експертизи, не вказано, які саме спеціальні знання необхідні для перевірки розрахунків за договорами лізингу та поруки, в чому полягає складність зроблених позивачем та долучених до матеріалів справи розрахунків, і в чому власне полягає складність перевірки розрахунків саме господарським судом.

У звязку з викладеним, оскаржувану ухвалу не можна визнати обґрунтованою та такою, що винесена з дотриманням норм процесуального права, оскільки, на думку колегії суддів, необґрунтоване призначення судової експертизи призвело до прийняття судом неправильного рішення (ухвали) про зупинення провадження по справі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 79 ГПК України господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою, зокрема, у випадку призначення господарським судом судової експертизи.

При цьому ГПК України передбачає два види зупинення провадження у справі: обовязків, зазначений в законі, за наявності якого господарський суд зобов'язаний зупинити провадження у справі (ч. 1 ст. 79 ГПК України), і факультативний, необовязковий для господарського суду, але який застосовується на його розсуд, зокрема, у випадках призначення господарським судом судової експертизи (п. 1 ч. 2 ст. 79 ГПК України).

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 79 ГПК України, необхідною передумовою для застосування такого необовязкового виду зупинення провадження у справі мають бути обставини, що перешкоджають її розгляду по суті заявлених позовних вимог.

Призначення і проведення судової експертизи врегульовано ст. 41 ГПК України, згідно з ч. 1 якої для розяснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних обєктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Пунктами 2, 5 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» розяснено, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Відповідно до п. 12 вказаної Постанови пленуму зазначено, що господарським судам необхідно також враховувати, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

При оцінці правомірності зупинення провадження у справі дослідженню підлягає і факт обґрунтованості підстав такого зупинення.

Згідно з приписами ст. 86 ГПК України якщо господарський спір не вирішується по суті, зокрема у разі зупинення провадження у справі, господарський суд виносить ухвалу. Ухвала господарського суду повинна обовязково містити в собі такі реквізити, як мотиви винесення ухвали з посиланням на законодавство (п. 3 ч. 2 ст. 86 ГПК України).

Виходячи з наведеного, ухвала про зупинення провадження у справі повинна відповідати вимогам, встановленим у ст. 86 ГПК України, а також містити викладення обставин, що зумовлюють зупинення провадження у справі.

Таким чином, враховуючи вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі у звязку з призначенням експертизи, господарський суд зобовязаний навести мотиви необхідності вчинення такої процесуальної дії з викладенням обставин, які входять до предмету доказування у справі та не можуть бути встановлені судом, оскільки потребують спеціальних знань, а тому можуть бути встановлені виключно судовими експертами.

Поставлені судом першої інстанції на вирішення експерта питання стосуються визначення кожної із складових лізингових платежів спірного періоду, що заявлені до стягнення, із урахуванням у тому числі збільшення процентів у складі лізингового платежу за формулою, передбаченою п. 4.4. договору фінансового лізингу № UA128L-13-07 від 28.08.2013.

Крім того, з урахуванням правової позиції відповідача-2, виникла необхідність дослідження обґрунтованості вимог до поручителя з урахуванням дати направлення вимоги до останнього, положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, а також визначеної умовами п. 3.5. договору поруки № UA128L-13-07S1 від 28.08.2013 обмеженої відповідальності поручителя.

Проте визначення розміру кожної складової лізингових платежів, із урахуванням в тому числі збільшення процентів у складі лізингового платежу, порядок притягнення лізингоодержувача до відповідальності за прострочення сплати лізиногових платежів сторони погодили в умовах договору фінансового лізингу, укладених в рамках Загальних умов договорів фінансового лізингу. Порядок розрахунків поручителя у випадку невиконання лізингоодержувачем взятих на себе зобовязань, як і обсяг поручительства, сторони погодили у договорі поруки.

Таким чином винесені судом на вирішення судового експерта питання безпосередньо стосуються умов договору фінансового лізингу та договору поруки та можуть бути вирішені судом шляхом надання оцінки умовам договорів у сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами (додатковими угодами до договорів, актами наданих послуг, копіями рахунків-фактур, розрахунком заборгованості поданого позивачем, тощо).

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України (постанови від 13.07.2016 № 912/16/16, та від 20.07.2016 № 912/17/16).

При цьому колегія суддів враховує, що в матеріалах справи містяться розрахунки суми позову та пояснення позивача щодо розподілу загальної суми лізингових платежів (а. с. 5-6, 188-191 том 1, 158 том 2).

Згідно п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.2015 № 01-8/344 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році» господарський суд у розгляді справи не зобовязаний здійснювати «перерахунок» замість позивача розрахованих останнім сум штрафних санкцій, річних тощо. Однак з огляду на вимоги ч. 1 ст. 4-7 ГПК щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та ч. 1 ст. 43 ГПК стосовно всебічного, повного і обєктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого позивачем нарахування таких сум, і в разі, якщо їх обчислення помилкове зобовязати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Якщо для здійснення перерахунку необхідні додаткові матеріали, суд витребує їх у позивача, а в разі неподання ним таких матеріалів - з урахуванням обставин конкретної справи залишає позов (в частині стягнення відповідних спірних сум) без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК, або відмовляє в задоволенні позову у відповідній частині у звязку з недоведеністю позовних вимог.

Натомість судом при винесенні ухвали про зупинення провадження по справі зазначеного не враховано.

При цьому колегія суддів зауважує, що зупинення провадження по справі є наслідком призначення судом експертизи, а отже ухвала в частині призначення судової експертизи та в частині зупинення провадження у справі перебувають у нерозривному звязку одна з одною.

Таким чином, призначення судової експертизи з одночасним зупиненням у звязку з цим провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розцінюватись як два самостійних акта - окремо щодо призначення судової експертизи і щодо зупинення провадження у справі. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема, у постанові від 20.01.2009 по справі № 24/489 щодо одноактної (нерозривної) процесуальної дії.

У звязку з наведеним, скасування ухвали лише в частині зупинення провадження у справі не призведе до усунення обставин, що зумовили неможливість здійснення судом процесуальних дій - проведення експертною установою судової експертизи.

Враховуючи викладене, а також те, що обґрунтовані доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі фактично зводяться до недоцільності та безпідставності призначення судової експертизи, що зумовило зупинення провадження у справі, зважаючи на те, що однією з основних засад судочинства є законність (п. 1 ч. 3 ст. 129 Конституції України), а завданням суду, який здійснює правосуддя на засадах верховенства права, - забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), беручи до уваги повноваження апеляційної інстанції стосовно перевірки правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, діючи з метою забезпечення дієвого судового захисту усіх учасників судового процесу, дійшов висновку про необхідність скасування ухвали як в частині зупинення провадження у справі, так і в частині призначення судової експертизи.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України (постанови від 06.09.2016 № 912/15/16 та від 30.08.2016 № 904/9244/15).

Таким чином колегія суддів вважає, що з урахуванням заявлених позовних вимог суд мав розглянути справу по суті шляхом надання правової оцінки правовідносинам сторін та дослідження й аналізу наданих до матеріалів справи документів, чого зроблено не було.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи викладені позивачем в апеляційній скарзі в частині відсутності підстав для зупинення провадження по справі, у звязку з призначенням експертизи є обґрунтованими.

За таких умов, колегія суддів, діючи в межах повноважень передбачених ст. ст. 103, 104 ГПК України, вважає, що ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2016, якою зупинено провадження по справі, слід скасувати та направити справу на розгляд до місцевого господарського суду.

Згідно п. 4.8. Постанови пленуму ВГСУ від 21.02.2013 р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI ГПК України», якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у ч. 7 ст. 106 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, повязаного з розглядом апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 49 ГПК.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105, 106 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Катерпіллар Фейненшл Україна» задовольнити.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2016 по справі № 904/8616/15 скасувати, а справу передати на розгляд господарського суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст постанови виготовлено 27.09.2016

Головуючий Ю.Б. Парусніков

Судді: Л.М. Білецька

ОСОБА_2