донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

27.09.2016р. справа №905/2307/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4

від позивача:не з»явився
від відповідача:ОСОБА_5 предст. за дов. №б/н від 20.07.2016р.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельта» м.Краматорськ, Донецька область

на рішення господарського суду Донецької області
від18.08.2016 року
у справі№905/2307/15 (Головуючий суддя Кучерява О.О., судді Осадча А.М., Мельниченко Ю.С.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» м. Краматорськ Донецької області
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельта» м.Краматорськ, Донецька область
простягнення основного боргу у сумі 27 783,44грн., пені у сумі 2 754,15грн., інфляційних у сумі 8 321,94грн., 3% річних у сумі 580,12грн.
ВСТАНОВИВ:

23.09.2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» м.Краматорськ, Донецька область звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельта» м. Краматорськ, Донецька область про стягнення основного боргу у сумі 27 783,44грн., пені у сумі 2 754,15грн., інфляційних у сумі 8 321,94грн., 3% річних у сумі 580,12грн. (а.с.3-4).

Рішенням господарського суду Донецької області від 11.11.2015р. позов задоволено у повному обсязі (а.с.44-46).

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 25.01.2016р. по справі №905/2307/15 рішення господарського суду Донецької області від 11.11.2015р. в частині стягнення основного боргу у сумі 27 783,44грн., пені у сумі 2 754,15грн., 3% річних у сумі 580,12грн. скасовано частково. В цій частині прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з відповідача, з урахуванням ухвали про виправлення від 17.02.2016р., на користь позивача борг у сумі 6 222,64грн., 3% річних у сумі 50,13грн., пеню у сумі 241,07грн. та судовий збір у розмірі 201,16грн. В решті вимог відмовлено (а.с.86-89).

Постановою Вищого господарського суду України від 06.04.2016р. постанову Донецького апеляційного господарського суду від 25.01.2016р. та рішення господарського суду Донецької області від 11.11.2015р. по справі №905/2307/15 скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі (а.с.114-119).

Після нового розгляду, рішенням господарського суду Донецької області від 18.08.2016р. позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача суму основний борг у розмірі 27 783,44грн., пеню у розмірі 60,51грн., інфляційні витрати у розмірі 8 321,94грн., 3% річних у розмірі 580,12грн. та судовий збір у розмірі 1 218,00грн. В задоволенні решти заявленої пені відмовлено (а.с.178-181).

Судове рішення мотивовано тим, що відповідач у порушення умов договору купівлі-продажу теплової енергії №404 від 01.01.2007р. не оплатив у повному обсязі отримані послуги з теплопостачання, тому обґрунтованість позовних вимог щодо основного боргу, 3% річних та інфляційних є доведеною. Перевіривши арифметичний розрахунок пені, суд задовольнив позовні вимоги в цій частині не в повному обсязі, у звязку з заявою відповідача про застосування строків позовної давності та сума пені, яка підлягає до стягнення становить 60,51грн.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дельта» м.Краматорськ, Донецька область звернувся із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення господарського суду Донецької області від 18.08.2016р. по даній справі повністю (а.с.186-188).

Зокрема, апелянт вказує на те, що місцевим господарським судом порушені норми процесуального та матеріального права, неповно з»ясовані обставини справи, які мають значення для справи та висновки суду, не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, апелянт зазначив, що фактично договір №404 від 01.01.2007р. припинив свою дію з 01.01.2014р. Проте, місцевий господарський суд не врахував та не прийняв до уваги вказані обставини.

Крім того, апелянт вказує на те, що позивачем не доведено заборгованість відповідача, оскільки не надано документів у підтвердження надання постачання теплової енергії, що також підтверджено рішенням господарського суду Донецької області від 03.08.2015р. у справі №905/213/15 за позовом позивача до відповідача про стягнення боргу за договором №404 від 01.10.2008р., яким у задоволені позову відмовлено.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено наступний склад суду: головуючий суддя Радіонова О.О., судді Зубченко І.В., Попков Д.О.

Розпорядженням керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду №1261 від 23.09.2016р., на виконання службової записки головуючого судді по справі ОСОБА_1, у звязку з неможливістю продовження розгляду справи суддею-членом колегії ОСОБА_6 через перебування у відпустці на дату слухання справи 27.09.2016р., відповідно до пункту 2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №905/2307/15.

За результатами протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів, сформовано наступний склад колегії: головуючий суддя Радіонова О.О., судді Зубченко І.В., Татенко В.М.

26.09.2016р. на адресу Донецького апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який колегією суддів розглянутий та залучений до матеріалів справи (а.с.202-203).

Апелянт у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Представник позивача у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, своїм правом на участь у суді апеляційної інстанції не скористався.

Враховуючи те, що явка сторін у судове засідання не визнавалася судом обов"язковою, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності позивача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи.

Відповідно до частини другої статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв»язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши представника апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерего» м.Краматорськ, Донецька область, юридична особа (ідентифікаційний код 34657789), що підтверджено довідкою з ЄДРПОУ та свідоцтвом про державну реєстрацію (а.с.10, 11).

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дельта» м.Краматорськ, Донецька область, юридична особа (ідентифікаційний код 23176575), що підтверджено Витягом з ЄДР (а.с.36-38).

З матеріалів справи вбачається, що 01.01.2007р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» м.Краматорськ (за договором- теплопостачальна організація, далі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дельта» (за договором споживач, далі - відповідач) був укладений договір №404 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, за умовами якого теплопостачальна організація зобов»язується продати вчасно та відповідної якості теплову енергію в гарячій воді, а споживач зобов»язується прийняти та своєчасно оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (п.1.1 договору) (а.с.12-15).

Теплова енергія передається споживачу в обсягах згідно з Додатком 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення в період опалювального сезону; вентиляцію в період опалювального сезону; підігрівання холодної води протягом року.

Згідно із пунктом 3.2.1 споживач зобовязується виконувати умови належного оформлення актів-рахунків та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Пунктом 4.1.6. договору № 404 від 01.01.2007р. сторони між собою погодили, що у випадку зміни тарифів та цін уповноваженими на це органами, вони застосовуються без додаткового узгодження сторін.

Облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку або розрахунковим способом (пункт 5.1 договору).

При відсутності приладів обліку або виходу його з ладу кількість теплової енергії, що відпущена споживачу, визначається теплопостачальною організацією розрахунковим методом з урахуванням фактичного часу споживання теплової енергії, фактичної температури зовнішнього та внутрішнього повітря, а також температури мережної води в подавальному трубопроводі (пункт 5.5 договору).

Відповідно до п.6.1 договору, розрахунки за теплову енергію та мережну воду, що споживається, проводиться виключно в грошовій формі відповідно до встановленого тарифу:

209-45 грн. за 1(одну) Гкал (включаючи ПДВ в розмірі 20 %); 7-00 грн. за 1(одну) тону мережної води (включаючи ПДВ в розмірі 20 %).

Негрошова форма розрахунків потребує додаткового письмового узгодження.

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п.6.2 договору).

Оплата виконується на підставі актів-рахунків (рахунків), які направляються належним чином Споживачеві Теплопостачальною організацією, в трьохденний календарний термін з моменту отримання акту-рахунку. Акти-рахунки є підтвердженням кількості відпущеної кількості відпущеної теплової енергії, та мають бути оформлені споживачем на протязі 3-х календарних днів з дня отримання від Теплопостачальної організації (п.6.3 договору).

16.04.2009р. сторонами складена та підписана Додаткова угода №1 до договору, якою сторони визначили перелік обєктів та обсяги постачання теплової енергії: місцезнаходження обєкта: м.Краматорськ, вул. Паркова, 50 (пекарня); обєм 454,30 м.куб., площа 135, 30м.кв. Проектне теплове навантаження: 0, 00887 Гкал/година (а.с.16.)

01.07.2010р. сторонами укладено Додаткову угоду №2 до договору, умовами якої доповнено договір пунктом 3.2.18 та викладено в наступні редакції: Протягом трьох робочих днів з моменту закінчення розрахункового періоду отримувати з Теплопостачальної організації акти рахунки та податкові накладні. У разі неотримання уповноваженим представником Споживача акту рахунку Теплопостачальна організація надсилає акти-рахунок поштою. В такому разі акт-рахунок вважається отриманим і узгодженим Споживачем на третю добу з моменту його надсилання (а.с.17).

Пункт 6.3 договору викладено в наступній редакції: Споживач здійснює розрахунок протягом 3 (трьох) робочих днів з дня отримання Споживачем акту рахунку за умовами цього договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Теплопостачальної організації.

Пункт 7.2.4. договору викладено в такій редакції: «За порушення строків оплати спожитої теплової енергії за умовами цього Договору Споживач сплачує Теплопостачальній організації пеню в розмірі 1% від належної до сплати суми за кожний день прострочення у відповідності з Законом України Про відповідальність субєктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій №686-ХІV від 20.05.1999р.».

Термін дії договору передбачений Розділом 10, а саме цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.01.2008р. (п.10.1).

Умови зміни розірвання та припинення договору передбачені Розділом 11 договору. Припинення дії договору не звільняє Споживача від обов»язку повної сплати отриманої теплової енергії (п.11.2).

Зміни та доповнення до цього договору приймаються за взаємною згодою сторін та оформлюються належним чином у письмовому вигляді додатками до цього договору (п.11.3).

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний період, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення або зміну не буде письмово заявлено однією із сторін (п.11.4 договору).

Договір підписаний сторонами та скріплений печаткою підприємств сторін.

Також судом встановлено, що відповідач звертався до позивача з повідомленням №20/9/1 від 20.09.13р. про припинення теплопостачання з 01.10.2013р. у належному йому приміщенні (а.с. 60) та з вимогою №22/11/1 від 22.11.13р. про припинення договору №404 від 01.01.2007р. (а.с.59). Докази направлення яких наявні у матеріалах справи (а.с.69-70).

Позивач в обґрунтування заявлених вимог стверджує, що відповідачем за вищенаведеним договором не виконані умови щодо повного погашення заборгованості за отриману теплову енергію за період з жовтня 2013 року по квітень 2015р. та посилається на акти-рахунки №404-10 від 31.10.2013р., №404-11 від 30.11.2013р., №404-12 від 31.12.2013р., №404-1 від 31.01.2014р., №404-2 від 28.02.2014р., №404-3 від 31.03.2014р., №404-4 від 30.04.2014р., №404-10 від 31.10.2014р., №404-11 від 30.11.2014р., №404-12 від 31.12.2014р., №404-1 від 31.01.2015р., №404-2 від 28.02.2015р., №404-3 від 31.03.2015р., №404-4 від 30.04.2015р. на загальну суму 27 783,44грн. (а.с.19-32), які були частково отримані відповідачем, про що свідчать підписи представників останнього на актах-рахунках із зазначенням дати отримання відповідного рахунку, решта направлені поштою, про що свідчать надані позивачем докази направлення актів-рахунків на адресу відповідача (а.с.22-32, зворотній бік).

За твердженнями позивача, борг у розмірі 27 783,44грн. за період з жовтня 2013р. по квітень 2015р., відповідачем не сплачений, у зв`язку з чим за останнім утворилась заборгованість за послуги з теплопостачання на загальну суму 27 783,44грн.

За таких обставин позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення боргу з відповідача за договором купівлі-продажу теплової енергії №404 від 01.01.2007р. у розмірі 27783,44грн., 3 % річних у розмірі 580,12грн., інфляційних у розмірі 8321,94грн. та пені у розмірі 2754,15грн.

Суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання щодо стягнення боргу з надані послуги з теплопостачання.

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Законом України Про теплопостачання від 02.06.2005р. № 2633-1У ( далі Закон № 2633), Законом України Про житлово-комунальні послуги від 24.06.2004 року №1875-IV( далі Закон № 1875- IV), Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 р. № 1198.

Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об'єктах сфери теплопостачання, регулювання відносин, пов'язаних з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищенням енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання визначає Закон України Про теплопостачання.

Статтею 1 Закону України № 2633 визначено поняття теплової енергії - це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Відповідно до п.2 ст.275 Господарського кодексу України, ст.1, п.4 ст.19 Закону України Про теплопостачання споживання теплової енергії допускається тільки на підставі договору, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем.

Згідно зі ст. 19 Закону України № 2633 споживач зобовязаний щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Основним обовязком споживача теплової енергії, відповідно до ст. 24 зазначеного Закону, визначено додержання вимог договору та нормативно-правових актів.

Так, укладений між сторонами договір купівлі-продажу (постачання) теплової енергії є за своєю правовою природою договором про надання послуг.

Частинами 1 та 2 ст.714 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобовязується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частиною 6 статті 276 ГК України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

Згідно зі ст.ст. 1, 20 Закону України "Про теплопостачання" тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг. Тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб'єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством.

Згідно п.23 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.2007р., розрахунки за спожиту теплову енергію проводяться відповідно до договору, на підставі показів приладу обліку у відповідності до діючих тарифів (цін), які затверджені у встановленому порядку.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг №149 від 30.03.2012р. встановлені тарифи на теплову енергію ТОВ "Краматорськтеплоенерго" для бюджетних організацій і інших споживачів (крім населення) в розмірі 807,46грн. за 1 Гкал (без ПДВ) та 858,81грн. за 1 Гкал (без ПДВ) відповідно.

Пунктом 4.1.6. договору № 404 від 01.01.2007р. сторони між собою погодили, що у випадку зміни тарифів та цін уповноваженими на це органами, вони застосовуються без додаткового узгодження сторін.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків є зокрема договори та інші правочини.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визначається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботи, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматись від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

В силу ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

У відповідності до приписів ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України зазначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи та вищенаведеного на виконання умов договору, за період з жовтня 2013 р. по квітень 2015р. позивач поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 27 783,44грн., у звязку з чим відповідачу до сплати було виставлено відповідні акти-рахунки.

Відповідно до умов договору №404 від 01.01.2007р. (в редакції Додаткової угоди №2 від 01.07.2010р., Споживач здійснює розрахунок протягом 3 (трьох) робочих днів з дня отримання Споживачем акту рахунку за умовами цього договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Теплопостачальної організації (п.6.3 договору). Розрахунковим періодом є календарний місяць (п.6.2 договору).

Зазначені акти-рахунки були частково отримані відповідачем та частково направлені позивачем відповідачу, про що свідчать надані позивачем докази направлення актів-рахунків на адресу відповідача, а також підписи представників останнього на актах-рахунках із зазначенням дати отримання відповідного рахунку.

Як зазначає позивач, за основу розрахунків кількості теплової енергії за кожен місяць у спірному періоді брався «Розрахунок максимального навантаження приміщення», який надавався відповідачем і був виконаний ліцензованим підприємством. Розрахунки провадили за Галузевою методикою нормування витрат палива на виробництво та відпуск теплової енергії, яка розроблена на замовлення, затверджена та введена в дію Наказом Держбуду України від 17.12.98 №290 (скорочено: КТМ 204 Україна 246-99).

Рішенням виконавчого комітету Краматорської міської ради від 09.11.2012р. №756 «Про визначення виконавця послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків» визначено виконавцем послуг з управління будинком або групою будинків, Приватне підприємство «ЛАДИС» (а.с.139).

З довідок Приватного підприємства «ЛАДИС» №463 від 25.10.2013р., №279 від 31.10.2014р. вбачається про запуск системи централізованого опалення в житлових будинках, що обслуговуються виконавцем послуг, в тому числі за адресою: м.Краматорськ, вул. Паркова,50 (а.с.140, 142).

Також, в матеріалах справи наявна довідка від 23.04.2014р. №138 про закінчення опалювального сезону та відключення системи централізованого опалення в житлових будинках, які обслуговуються Приватним підприємством «ЛАДИС» (а.с.141).

Враховуючи те, що відповідачем не було надано доказів оплати, при зверненні до суду за відповідачем рахувалася заборгованість у розмірі 27 783,44 грн.

Таким чином, враховуючи зазначені норми закону та встановлені обставини по справі, колегія суддів вважає висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення боргу у сумі 27 783,44грн. правомірним та документально підтвердженим.

Враховуючи вимоги п.п.3.2.18 та п.6.3 Договору в редакції Додаткової угоди № 2 до договору №404 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.01.2007р., позивачем також нараховані 8 321,94грн. - індекс інфляції за період прострочення з листопада 2014р. по серпень 2015р., а також 580,12грн. 3% річних за період з 26.05.2013р. по 31.08.2015р., з урахуванням кожного окремого акту-рахунку.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобовязання та її приписи підлягають застосуванню у випадку прострочення боржником виконання грошового зобовязання. Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобовязання виникають нові додаткові зобовязання, які тягнуть за собою втрати матеріального характеру. Відповідно такі додаткові зобовязання є заходами відповідальності за порушення основного зобовязання, у тому числі, коли має місце прострочення виконання основного зобовязання.

Перевіривши розрахунок інфляційних, судом апеляційної інстанції встановлено, що розрахунок позовних вимог в частині стягнення інфляційних є більшим, ніж заявлений позивачем, тому інфляційні у сумі 8321,94грн. правомірно задоволені місцевим господарським судом.

Щодо нарахованих позивачем 3% річних у розмірі 580,12грн. колегія суддів зазначає наступне.

На відміну від інфляційних збитків, розрахунок 3% річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3% / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

Враховуючи наведені приписи законодавства, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо задоволення вимог позивача в частині заявлених 3% річних у сумі 580,12грн.

Позивач також просив суд, з урахуванням розрахунку пені, наданого до позовної заяви, стягнути з відповідача пеню у розмірі 2 754,15грн. за період прострочення з 26.05.2013р. по 31.08.2015р.

Суд задовольнив позовні вимоги в цій частині частково з урахуванням заяви відповідача про застосування строків позовної давності та зверненням позивача до суду 25.04.2016р., визначивши пеню, яка підлягає до стягнення за період з 26.05.2015р. по 31.08.2015р. нараховану на суму 754,31грн. у розмірі 60,51грн., проте колегія суддів не погоджується з цим та вважає за необхідно зазначити наступне.

Згідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п.3 ст.611 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобовязань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановлених законом або договором мір відповідальності.

Відповідно до ст.ст.216 218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Сторонами в п.7.2.4 договору узгоджено, що за порушення строків оплати спожитої теплової енергії за умовами цього Договору Споживач сплачує Теплопостачальній організації пеню в розмірі 1% від належної до сплати суми за кожний день прострочення у відповідності з Законом України Про відповідальність субєктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій №686-ХІV від 20.05.1999р.

Відповідно до ст.1 Закону України Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги суб`єкти підприємницької діяльності сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100% загальної суми боргу.

На підставі зазначеного позивачем заявлена до стягнення пеня в розмірі 2 754,15грн., яка нарахована за період прострочення з 26.05.2013р. по 31.08.2015р. відповідно до п.7.2.4 договору та вимог вищевказаного Закону.

Оскільки сторони визначились у виді відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобовязання, за яке повинен відповідати споживач, визначились з нормою закону, який передбачає розмір неустойки за невиконання грошового зобовязання, тому має застосовуватися саме той закон, який регулює передбачені наслідки невиконання договору.

Статтями 256-257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 258 ЦК України, спеціальна позовна давність застосовується в один рік, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Враховуючи, що позов подано до суду 13.09.2015р., що підтверджується відтиском печатки місцевого господарського суду, а спеціальна позовна давність щодо нарахування неустойки (штрафу, пені) складає один рік, то судова колегія вважає, що початкова дата нарахування пені місцевим господарським судом визначена неправильно, а саме період нарахування пені повинен становити з 13.09.2014р. по 31.08.2015р. окремо за кожним актом-рахунком.

Враховуючи, що за умовами договору у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість у сумі 27 783,44грн., період нарахування пені становить з 13.09.2014р. по 31.08.2015р.; обмеження розміру пені згідно норм Закону України Про відповідальність субєктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій, та наявну заяву відповідача, колегія суддів перерахувала розрахунок пені за неналежне виконання відповідачем договірних зобовязань та дійшла висновку, що до стягнення належить пеня за вказаний період у розмірі 1 946,79грн., тому рішення місцевого господарського суду в цій частині підлягає зміні.

Доводи апелянта стосовно того, що договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №404 від 01.01.2007р. було припинено (розірвано) з 01.01.2014р., колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У розділі II Цивільного кодексу України "Загальні положення про договір" відсутня така самостійна підстава припинення договору, як відмова від нього.

Наразі у ст. 651 ЦК України зазначається, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв'язку з цим можна дійти висновку про те, що взаємна відмова від договору та зміна умов договору має бути оформлена у вигляді правочину про розірвання договору, одностороння відмова від договору можлива у судовому порядку шляхом його розірвання за наявності певних підстав (ч. 2 ст. 651 ЦК).

Разом з тим, відповідачем залишені поза увагою приписи ст.654 ЦК України, відповідно до якої зміна або розірвання вичиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється чи розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Як зазначає позивач, теплопостачальна організація не надавала згоду на припинення договору, оскільки відповідач хоча і намагався шляхом листування припинити/розірвати договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №404 від 01.01.2007р., але продовжував користування тепловою енергією як і раніше, що підтверджено довідкою ПП «Ладис» №463 від 25.10.2013р. про запуск системи центрального опалення в житлових будинках, обслуговуваних ПП «Ладис» (а.с.82).

Крім того, згідно із пунктом 26 Правил користування тепловою енергією, відключення споживачів від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України Про теплопостачання схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово- комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4 і зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 9 грудня 2005 року за №1478/11758 встановлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

При проектуванні будинку закладається централізоване теплопостачання, згідно з вимогами державних будівельних норм з питань влаштування систем опалення всі стояки та внутрішні розподільчі мережі при проектуванні гідравлічно увязані для забезпечення стабільної роботи системи опалення будинку і будь-яке втручання в неї шляхом зміни гідравлічного опору (відєднання від системи централізованого опалення) порушує права інших мешканців. Саме тому самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води заборонено.

Змінення системи опалення порушить права інших споживачів, тому, відключення приміщення від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води можливе за умови урахування технічних аспектів.

Доказів звернення до органів місцевого самоврядування з заявою про відключення від мереж централізованого опалення відповідачем у матеріали справи не надано.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку одностороннє розірвання договору є неприпустимим.

Крім того, у матеріалах справи наявний розрахунок максимального теплового навантаження приміщення за адресою: вул.Паркова,50 (замовник ТОВ «Дельта»), здійснений МПМ «Енергоконтроль» та результати розрахунку споживання теплової енергії за договором №404 від 01.01.2007р. за періоди з жовтня 2013 року по квітень 2015 року (а.с. 143-160).

Посилання апелянта на рішення господарського суду Донецької області від 03.08.2015р. у справі №905/213/15 колегією суддів не приймається до уваги, оскільки у даній справі позовні вимоги ґрунтувались на іншому договорі, а саме: договорі купівлі-продажу теплової енергії №404 від 01.10.2008р.

Виходячи із вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельта» підлягає частковому задоволенню, рішення господарського суду Донецької області від 18.08.2016р. у справі №905/2307/15 зміні в частині стягнення пені у розмірі 60,51грн.

В решті рішення господарського суду Донецької області від 18.08.2016р. у справі № 905/2307/15 підлягає залишенню без змін.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції невірно визначено розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи той факт, що позивачем були заявлені позовні вимоги у розмірі 39 439,65грн., а судом задоволені позовні вимоги у розмірі 36 746,01грн., розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача слід нараховувати саме від суми задоволених вимог, а саме цей розмір повинен був складати 1 134,81грн.

Одночасно, судова колегія зазначає, що оскаржуване рішення підлягає зміні в частині визначення розміру судового збору, у зв»язку зі зміною щодо стягнення пені у розмірі 1946,79грн, відповідно до приписів ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статями 43, 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельта» м.Краматорськ, Донецька область на рішення господарського суду Донецької області від 18.08.2016р. у справі № 905/2307/15 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області від 18.08.2016р. у справі № 905/2307/15 в частині стягнення пені у сумі 60,51грн. та судового збору у сумі 1 218,00грн. змінити.

Змінити абзац другий резолютивної частини рішення господарського суду Донецької області від 18.08.2016р. у справі № 905/2307/15 та викласти у наступній редакції:

«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Дельта (84323, Донецька область, м.Краматорськ, вул. Паркова б.50, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Краматорськтеплоенерго (84305, Донецька область, м.Краматорськ, вул. Орджонікідзе, 5, ) суму основного боргу у розмірі 27 783,44грн., пеню у розмірі 1 946,79грн., інфляційні витрати у розмірі 8 321,94грн., 3% річних у розмірі 580,12грн., судовий збір у розмірі 1 193,06грн.

В іншій частині рішення господарського суду Донецької області від 18.08.2016 року у справі №905/2307/15 - залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Краматорськтеплоенерго (84305, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Орджонікідзе, 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Дельта (84323, Донецька область, м.Краматорськ, вул. Паркова б.50, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 27,43грн.

Доручити господарському суду Донецької області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.О.Радіонова

Судді

ОСОБА_2

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим:1 у справу; 2позивачу;3 відповідачу;4 ДАГС;5ГС Донецької обл.