РІШЕННЯ

22.09.2016Справа №910/13112/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/13112/16

за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної М.А., м. Київ,

до державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт», м. Київ,

про стягнення 920 545,04 грн.,

за участю представників:

позивача - Свистун С.Я. (довіреність від 15.09.2016 № 03/2/873);

відповідача - Попічко Р.Р. (довіреність від 26.04.2016 № Д-074/2016); Шендріков Д.О. (довіреність від 26.04.2016 № Д-077/2016).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної М.А. (далі - Банк) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення «Укрспецекспорт» (далі - Компанія) про стягнення за неналежне виконання умов договору про забезпечення надання гарантії від 27.11.2008 № 123/USE-12.1-308-Д/Г-08 (далі - Договір): 7 056,45 доларів США, що еквівалентно 177 833,17 грн. заборгованості за надання та обслуговування Контргарантії; 488 306,58 грн. заборгованості за комісійними інших банків; 251,20 грн. пені за несвоєчасну сплату комісії за надання та обслуговування Контргарантії; 635 грн. пені за несвоєчасну сплату комісійних інших (іноземних) банків; 18 762,07 грн. 3% річних за несвоєчасну сплату комісій іноземних банків; 333,26 доларів США, що еквівалентно 8 398,15 грн. 3% річних за несвоєчасну сплату комісії за обслуговування гарантії; 226 349,30 грн. втрат від інфляції, а всього 920 545,04 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2016 порушено провадження у справі; призначено судовий розгляд на 16.08.2016.

10.08.2016 позивач подав суду заяву про приєднання документів до матеріалів справи.

15.08.2016 відповідач подав суду документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі та відзив на позовну заяву, в якому Компанія заперечила проти задоволення позовних вимог.

16.08.2016 Компанія подала суду клопотання про витребування у Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку Славкіної М.А. реєстр акцептованих вимог кредиторів.

Суд визнав клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.08.2016 розгляд справи було відкладено на 13.09.2016.

01.09.2016 відповідач подав суду письмові пояснення по справі.

У судовому засіданні 13.09.2016 представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із невиконанням вимог ухвали суду та клопотання про продовження строку вирішення спору; представники відповідача не заперечували.

Суд визнав клопотання позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та визнав за необхідне оголосити перерву у судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2016 було продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та оголошено перерву у судовому засіданні до 22.09.2016.

22.09.2016 Банк подав суду додаткові пояснення до позовної заяви; вимоги ухвали суду від 16.08.2016 не виконав та витребувані судом документи не подав.

Представник позивача у судовому засіданні 22.09.2016 надав пояснення по справі; просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Представники відповідача надали пояснення по суті спору; просили у задоволенні позову відмовити повністю.

У судовому засіданні 22.09.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

27.11.2008 відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» (після приведення організаційно-правової форми у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» - публічне акціонерне товариство; Банк/гарант) та Компанією (боржник/принципал) було укладено Договір (із змінами, які були внесені такими договорами: від 07.05.2009; від 08.12.2009; від 16.02.2013; від 13.08.2013; від 24.12.2013; від 18.06.2014; від 28.02.2014; від 30.10.2014), за умовами якого:

- Банк за дорученням боржника забезпечує випуск Банком, зареєстрованим у Таїланді (банк бенефіціара) гарантії виконання (гарантія) на суму 1 176 074,77 доларів США на користь Королівського ВМФ Таїланду (бенефіціар) для забезпечення укладення контракту № АРС 1/2008 (пункт 1.1 Договору);

- для забезпечення випуску гарантії банком банефіціара гарант випускає контргарантію на корить банку Commerzbank AG Germany, Франкфурт-на-Майні, Німеччина (банк-кореспондент) та розміщує свої власні кошти в сумі 1 176 074,77 доларів США на рахунку покриття в банку-кореспонденті для забезпечення подальшого випуску гарантії банком бенефіціара на користь бенефіціара (пункт 1.2 Договору);

- гарантія надається на строк до 28.02.2015, але в будь-якому випадку до повного звільнення від зобов'язань за гарантією; контргарантія надається на строк до 28.03.2015, але в будь-якому випадку до повного звільнення від зобов'язань за контргарантією; строк дії договору гарантії до 11.04.2015, але в будь-якому випадку до повного звільнення від зобов'язань за договором (пункт 1.4 Договору);

- принципал сплачує гаранту комісію за надання та обслуговування контргарантії згідно з діючими тарифами гаранта, зокрема: комісійні за надання та обслуговування контргарантії на умовах покриття коштами клієнта - 0,2% від суми контргарантії, мін. 200 доларів США за квартал або його частину; комісійні за оформлення договору про забезпечення надання гарантії - 70,00 доларів США; інші комісійні згідно з тарифами гаранта (пункт 1.7 Договору);

- у разі виконання гарантом зобов'язання за контргарантією за рахунок власних коштів, вважається, що відбулося кредитування принципала, і він зобов'язаний сплачувати відсотки за платіж за контргарантією в розмірі 25% річних від сплаченої гарантом та невідшкодованої принципалом суми до моменту повного відшкодування на користь гаранта сум, сплачених останнім за контргарантією. Відсотки сплачуються щомісячно не пізніше 3-го числа місяця, наступного за розрахунковим, за розрахунковий місяць (підпункт 2.1.8 пункту 2.1 Договору);

- принципал зобов'язується сплачувати комісію за надання послуги згідно з пунктом 1.7 Договору протягом 3-х банківських днів з дати отримання повідомлення від гаранта (щоквартально) у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату оплати (підпункт 2.1.1 пункту 2.1 Договору);

- принципал зобов'язаний відшкодувати всі витрати інших банків, що виникли під час обслуговування гарантії протягом 3-х банківських днів з дати отримання повідомлення від гаранта про сплату таких витрат (підпункт 2.1.3 пункту 2.1 Договору);

- в забезпечення виконання зобов'язань за Договором у день підписання Договору принципал зобов'язується надати гаранту платіжне доручення на переказ коштів в сумі 1 176 074,77 долари США з свого рахунку на рахунок покриття (підпункт 2.1.6 пункту 2.1 Договору);

- у разі отримання від гаранта повідомлення про надходження вимоги за контргарантією від банку бенефіціара, який отримав вимогу по гарантії від бенефіціара, протягом 2-ох банківських днів з дня отримання повідомлення від гаранта перерахувати гаранту списану з рахунку покриття суму (підпункт 2.1.7 пункту 2.1 Договору);

- гарант зобов'язується протягом двох банківських днів з дати підписання Договору випустити контргарантію за умови виконання принципалом вимог, передбачених підпунктом 2.1.6 пункту 2.1 Договору (підпункт 2.2.1 пункту 2.2 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами, а саме, від позивача директором першої київської філії Булавіною Т.В., яка діяла на підставі положення про філію та довіреності від 03.04.2008 № 788, та від відповідача першим заступником генерального директора Коваленком О.В., який діяв на підставі наказу від 16.04.2007 № 25, та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорено, не визнано недійсним, не розірвано.

Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 560 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку.

Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Отже, укладений сторонами Договір за своєю правовою природою є договором з надання банком гарантії.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивач виконав зобов'язання за Договором та 01.12.2008 та випустив контргарнатію №CPFO156/СОВА/08 на суму 1 176 074,77 доларів США.

На думку Банку, відповідач як принципал, у свою чергу, має сплачувати комісійні гаранту за надання послуг гарантії протягом строку дії Договору та інші витрати за Договором.

Позивач виставив та направив відповідачу такі рахунки-повідомлення:

- від 18.09.2015 № 06-30485 про сплату гаранту заборгованості по комісії за надання та обслуговування контргарантії (щоквартальної) розрахованої за період з 02.09.2015 по 01.12.2015 включно у розмірі - 2 352,15 доларів США;

- від 12.01.2016 № 05-733 про сплату гаранту заборгованості по комісії за надання та обслуговування контргарантії (щоквартальної) розрахованої за період з 02.12.2015 по 01.03.2016 включно у розмірі - 2 352,15 доларів США;

- від 05.04.2016 № 05-18074 про сплату гаранту заборгованості по комісії за надання та обслуговування контргарантії (щоквартальної) розрахованої за період з 02.03.2016 по 01.06.2016 включно у розмірі - 2 352,15 доларів США.

Відповідач вказані рахунки не сплатив і заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що у зв'язку із початком процедури ліквідації Банку позивачем не надавалися послуги за Договором.

Постановою Правління Національного банку України від 20.11.2014 №733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до категорії неплатоспроможних» позивача було віднесено до категорії неплатоспроможних банків, і виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.11.2014 було прийнято рішення № 123 про запровадження з 21.11.2014 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Банку.

У зв'язку з прийняттям постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 №63 про початок процедури ліквідації Банку та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банка провідного спеціаліста з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну Марину Анатоліївну строком на 1 рік з 20.03.2015 до 19.03.2016 включно.

Відповідно до статті 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов'язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов'язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов'язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Гарантія діє протягом строку, на який вона видана (частина перша статті 561 ЦК України).

Згідно зі статтею 563 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред'являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов'язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред'явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.

Після одержання вимоги кредитора гарант повинен негайно повідомити про це боржника і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами. Гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії (частини перша та друга статті 564 ЦК України).

Статтею 565 ЦК України передбачено, що гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

Гарант має право на оплату послуг, наданих ним боржникові (стаття 567 ЦК України).

Відповідно до статті 568 ЦК України зобов'язання гаранта перед кредитором припиняється у разі: 1) сплати кредиторові суми, на яку видано гарантію; 2) закінчення строку дії гарантії; 3) відмови кредитора від своїх прав за гарантією шляхом повернення її гарантові або шляхом подання гаранту письмової заяви про звільнення його від обов'язків за гарантією.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими вважаються, зокрема послуги з надання гарантій та поручительств.

Пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Після запровадження Фондом тимчасової адміністрації стосовно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та, в подальшому, відкликання Національним банком України банківської ліцензії та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Оскільки Банк здійснює свою діяльність виключно на підставі банківської ліцензії (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), то, у зв'язку із відкликанням банківської ліцензії, позивач фактично припиняє свою банківську діяльність, і, керуючись пунктом 2 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» закінчує технологічний цикл банківських операцій, а тому після відкликання банківської ліцензії 20.03.2015 здійснення будь-яких банківських операцій (у тому числі, надання позивачем фінансових послуг) не могло бути реалізовано Банком.

Таким чином, позивачем нарахована комісія за Договором за період з 02.09.2015 по 01.06.2016, після відкликання банківської ліцензії (20.03.2015), тобто в той час, коли Банк по суті був позбавлений можливості надавати фінансові послуги.

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача 7 056,45 доларів США за надання та обслуговування контргарнатії; 488 306,58 грн. заборгованості за комісіями інших банків; 251,20 грн. пені; 634 грн. пені; 333,26 доларів США 3 % річних та 226 349,30 грн. втрат від інфляції є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Слід зазначити, що Банк не пояснив чому ним не були вжиті заходи з моменту початку ліквідації щодо припинення Договору; яким чином Банком надаються фінасові послуги після відкликання банківської ліцензії.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

Відповідно до пункту 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Позивач не подав суду належних та допустимих доказів (у розумінні статі 32 ГПК України) наявності обставин та підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на наведене у позові слід відмовити.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 28.09.2016.

Суддя І.Д. Курдельчук