ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.09.16р. Справа № 904/7204/16

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "МЕДИНСЬКИЙ і К", м.Дружківка, Донецька область

до Малого приватного підприємства "БМД И КО", м.Дніпро

про стягнення заборгованості

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: представник ОСОБА_1 - довіреність № 204 від 08.09.16р.

СУТЬ СПОРУ:

23.08.2016р. товариство з обмеженою відповідальністю "Мединський і К", м.Дружківка, Донецька область (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до малого приватного підприємства "БМД И КО", м.Дніпро (далі по тексту - відповідач) про стягнення 11423,61грн. основної заборгованості; 7769,49грн. пені; 491,72грн. трьох відсотків річних; 7414,61грн. інфляційних втрат.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

За результатами розгляду позовної заяви від 01.06.2016р. за вих.№б/н ухвалою суду від 25.08.2016р. порушено провадження по справі та призначено слухання на 15.09.2016р.

Суд розгляд справи відкладав з 15.09.2016р. на 29.09.2016р.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 27.09.2016р. з відміткою представника позивача про отримання ухвали суду 23.09.2016р.

Відповідач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується відомостями про явку представника відображеними в протоколі судового засідання від 15.09.2016р.

29.09.2016р. представник позивача подав пояснення по справі до початку судового засідання.

Інших усних та письмових заяв і клопотань не заявлено.

Господарський суд продовжив розгляд справи по суті.

Повноважні представники позивача в судове засідання не з'явився, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні, також просить суд розглянути справу без участі представника, згідно наданого пояснення по справі.

Повноважний представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує, просить суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.

Суд заслухав пояснення представника відповідача щодо предмету позову.

В судовому засіданні дослідженні надані сторонами та наявні в матеріалах справи докази.

Господарський суд наголошує, що сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи (частина 2 статті 22 Господарського процесуального кодексу України).

Абзацом 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. за №18 визначено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Пунктом 3.14. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. за № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що нез'явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, якщо їх явку судом визнано обов'язковою, також може розцінюватися судом як зловживання процесуальними правами.

Відповідна практика, спрямована на умисне затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997р. №475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

На думку суду неявка у судове засідання представника позивача не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Судом враховано. В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

В силу вимог статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 29.09.2016р. в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач стверджує, що 12.11.2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Мединський і К" (далі по тексту - позивач, виконавець) та малим приватним підприємством "БМД И КО" (далі по тексту - відповідач, замовник) укладено договір про надання послуг №0258/14 (далі по тексту - договір), відповідно до пункту 1.1 умов якого в порядку та на умовах, передбачених даним договором, виконавець зобов'язується за завданням замовника надати послуги за допомогою безрельсового транспорту (далі по тексту - техніка), а також послуги по управлінню технікою (далі по тексту - послуги), а замовник зобов'язується оплатити надані послуги.

Даний договір вступає в дію з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2014р. (пункт 6.1 договір).

Позивач стверджує, що послуги за укладеним між сторонами договором надано належним чином, що підтверджується актами здачі-приймання, а саме:

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №ГОМК0009495 від 14.11.2014р. на суму 2144,26грн.;

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №ГОМК0009496 від 10.12.2014р. на суму 3770,90грн.;

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №ГОМК0010256 від 19.12.2014р. на суму 2292,07грн.;

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №ГОМК0010257 від 27.12.2014р. на суму 3216,38грн.

Відповідач не розрахувався за надані послуги у повному обсязі.

Досудовий порядок врегулювання спору не дав бажаного результату.

Відповідач скористався наданим йому правом на судовий захист, надав відзив на позов та зазначив, що ніяких договорів з позивачем не укладав.

Просить звернути увагу суду на те, що у наданих позивачем документах, а саме: договорі про надання послуг, протоколі про узгодження договірних цін, заявці на надання техніки, акті наданих послуг від 12.11.2014р. підпис є абсолютно ідентичним, однакової форми розміру, тощо, що є майже неможливим, коли особа підписує власноруч декілька документів. Печатка завжди стоїть в одному направленні та не відхиляється ані на 1 градус, тим більше, явно вбачається неспівпадіння стандартного розміру печатки з тим, що надано позивачем.

Акт та заявка взагалі не заповнені, а є шаблонними і не можуть прийматись як докази у господарській справі.

На актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 14.11.2014 року та 10.12.2014 року вже міститься інша печатка та інший підпис. «Підпис» нібито директора «БМД И КО» взагалі всюди різний, що явно вказує на підробку.

На актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 27.12.2014 року та 19.12.2014 року взагалі відсутні будь-які печатки та підписи.

Як зазначає відповідач, з позивачем співпрацював лише у 2013 році, при чому, послуги надавались саме позивачу. Допускає, що відбиток печатки відскановано з документів 2013 року.

Договір від 12.11.2014р. відповідач ніколи не укладав і про його існування дізнався лише з позовної заяви.

Ніяких робіт чи послуг позивач відповідачу ніколи не надавав.

Навіть без експертизи, як зазначає відповідач, вбачається, що всі печатки і підписи підроблені.

Відповідач наголошує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження укладення договору та наявності заборгованості.

Заперечень на відзив відповідача від позивача не надходило.

Згідно з частиною другою статті 43 та статтею 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (стаття 32 цього Кодексу).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами процесуального законодавства, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України визначено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, суд забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідач заперечує факт укладання договору, а позивач на вимоги суду викладені в ухвалі від 25.08.2016р. та від 15.09.2016р. оригінали документів, які підтверджують викладені в позовній заяві обставини, а саме договір, протокол про узгодження договірних цін, заявку на надання техніки, акти наданих послуг не надає і причини ненадання суду не пояснює.

Явку уповноваженого представника в судове засідання, яка визнана обов'язковою, як ухвалою від 25.08.2016р. так і ухвалою від 15.09.2016р. не забезпечує, причини не пояснює.

Відзив на позов представник позивача отримав 26.09.2016р., що підтверджується витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, однак заперечень не надав.

Господарський суд констатує, що акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №ГОМК0009495 від 14.11.2014р. на суму 2144,26грн. та акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №ГОМК0009496 від 10.12.2014р. на суму 3770,90грн. підписано представниками сторін, а акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №ГОМК0010256 від 19.12.2014р. на суму 2292,07грн. та акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №ГОМК0010257 від 27.12.2014р. на суму 3216,38грн. не містять підпису представника відповідача.

В актах здачі-приймання робіт (надання послуг) у графі послуга вказано "вантажні перевезення".

Враховуючи, що частина актів не є підписаною, відповідач заперечує факт укладання спірного договору і стверджує, що позивач ніяких послуг відповідачу не надав господарський суд ухвалою від 15.09.2016р. вимагав у позивача накладні на перевезення вантажу. Позивач без пояснення причин вимоги суду в частині надання накладних на перевезення вантажу не виконав, однак просив розглянути справу за наявними матеріалами.

Господарський суд звертає увагу на положення статті 307 Цивільного кодексу України в якій встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Отже, належних доказів, які свідчили про наявність між сторонами правовідносин позивач суду не надав.

В силу статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Такими доказами відповідно до предмету доказування можуть бути оригінали договору, протоколу про узгодження договірних цін, заявки на надання техніки, акти наданих послуг або належним чином завірені копії.

Відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Позивачем надано до справи копії документів, дійсність яких позивачем не доведена, не доведено існування оригіналів та що спірні копії знято з оригіналів первинних документів, отже долучені до позовної заяви документи не можуть бути належними доказами на підтвердження заявлених вимог.

Відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при відмові в позові покладається на позивача.

З урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у розмірі 1378,00грн. покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимоги відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

04.10.2016 року

Суддя ОСОБА_2