КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2016 р. Справа№ 910/2034/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Власова Ю.Л.

Тищенко А.І.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 21.09.2016

розглядаючи апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" на рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2016 (повний текст складено та підписано 11.05.2016)

у справі №910/2034/16 (суддя Якименко М.М.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг"

до 1) публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат"

2) товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест -СМЦ"

про стягнення ,67 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.04.2016 у справі №910/2034/16 позов задоволено частково. Припинено провадження в частині стягнення 886 986,74 грн. - основного боргу. Стягнуто з ПАТ "Алчевський металургійний комбінат" на користь ТОВ "МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ" 1 406 290 120,15 грн. - основного боргу, 102 570 246,69 грн. - 3% річних, 42 605,23 грн. - судового збору. Стягнуто з ТОВ "Метінвест-СМЦ" на користь ТОВ "Метінвест Холдинг" 20 000,00 грн. - основного боргу, 0,57 грн. - судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ТОВ "Метінвест Холдинг" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2016 у справі №910/2034/16 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ТОВ "Метінвест Холдинг" до ПАТ "Алчевський металургійний комбінат" про стягнення 2 259 196 806,35 грн. основного боргу, 2 063 717 408,56 грн. пені, 64 304 542,07 грн. 3% річних, 1 645 755 227,47 грн. інфляційного збільшення заборгованості та в цій частині прийняти нове рішення суду, яким задовольнити позовні вимоги. В іншій частині рішення залишити без змін.

В своїх доводах скаржник посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято без повного з'ясування обставин справи та з порушенням норм матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.05.2016 прийнято до провадження вказану вище апеляційну скаргу та призначено розгляд справи №910/2034/16 у судовому засіданні за участю уповноважених представників сторін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 розгляд справи було відкладено у зв'язку з неявкою в судове засідання представників відповідача-2.

03.08.2016 судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням головуючого судді Майданевича А.Г. на лікарняному.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2016 призначено розгляд справи №910/2034/16 у судовому засіданні за участю уповноважених представників сторін.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 16.08.2016, у зв'язку з перебуванням судді Лобаня О.І. на лікарняному, для розгляду справи №910/2034/16 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Власов Ю.Л., Федорчук Р.В.

Ухвалою від 16.08.2016 Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., Власов Ю.Л., Федорчук Р.В. прийнято до свого провадження вказану вище апеляційну скаргу.

Ухвалою від 17.08.2016 Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., Власов Ю.Л., Федорчук Р.В. відкладено розгляд справи, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача-2.

31.08.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду, ТОВ "Метінвест Холдинг" подано клопотання про відкладення розгляду справи, в якому позивач просить відкласти розгляд справи з метою підготовки додаткового обгрунтування розрахунків, додаткових пояснень, детального вивчення розрахунків проведених судом першої інстанції.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 31.08.2016 та 07.09.2016 розгляд справи було відкладено.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 13.09.2016, у зв'язку з припиненням повноважень судді Федорчука Р.В., для розгляду справи № 910/2034/16 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Власов Ю.Л., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2016 у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Власов Ю.Л., Тищенко А.І. прийнято до свого провадження вказану вище апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2016 у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Власов Ю.Л., Тищенко А.І. відкладено розгляд справи у зв'язку з неявкою в судове засідання представників відповідача-2.

17.06.2016 ПАТ "Алчевський металургійний комбінат" на підставі ст. 96 Господарського процесуального кодексу України надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Представник позивача брав участь у судових засіданнях, в яких надавав свої пояснення та просив апеляційну скаргу ТОВ "Метінвест Холдинг" задовольнити з урахуванням додаткових пояснень, а рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2016 у справі №910/2034/16 - скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ТОВ "Метінвест Холдинг" та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача-1 брали участь в судових засіданнях, надавали пояснення, заперечували щодо доводів апеляційної скарги та просили рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2016 у справі №910/2034/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ "Метінвест Холдинг" - без задоволення.

Представники відповідача-2 в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання про розгляд апеляційної скарги, а також приймаючи до уваги те, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка представників сторін без поважних причин у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути справу без участі представників відповідача-2 у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 29.12.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Метінвест холдинг" (далі по тексту - постачальник, позивач, кредитор, ТОВ "Метінвест холдинг") та Відкритим акціонерним товариством "Алчевський металургійний комбінат" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Алчевський металургійний комбінат"; далі по тексту - покупець, відповідач-1, ПАТ "Алчевський металургійний комбінат") укладено Договір поставки №ГРД-01/10-5002 (далі по тексту - Договір), за умовами якого (п. 1.1. Договору) постачальник зобов'язується передати у власність покупця залізорудний концентрат з базовим вмістом заліза 63,70% та базовим вмістом вологи 10,50% виробництва ВАТ "Центральний ГЗК" , ВАТ "Північний ГЗК", ВАТ "Інгулецький ГЗК", ВАТ "Південний ГЗК" (іменований надалі Товар), а Покупець зобов'язується прийняти вказаний Товар та оплатити його на умовах, передбачених Договором та Специфікаціями до нього. Товар може поставлятися з ВАТ "Центральний ГЗК" , ВАТ "Північний ГЗК" , ВАТ "Інгулецький ГЗК", ВАТ "Південний ГЗК" на вибір Постачальника.

Поставка товару здійснюється протягом відповідних контрактних періодів, якими за визначенням п. 2.2 Договору є періоди, протягом яких ціна товару в доларовому еквіваленті, встановлена у відповідності з п. 5.3 Договору, залишається незмінною. Контрактний період за даним договором складає 1 квартал. Об'єми та графіки поставок погоджені сторонами в п. 4.1 договору.

Пунктом 2.4 Договору сторони передбачили, що об'єм поставки товару у контрактний період - це сукупність щомісячних обсягів поставки товару (зазначених у п. 4.1 даного договору) в місяцях, що входять у певний контрактний період та погодили обсяги поставки товару в кожний конкретний контрактний період.

Згідно з п. 3.3 договору, кількість фактично поставленого в рахунок виконання даного договору товару може відрізнятися на +/- 10% (толеранс) від об'ємів поставки товару у відповідному контрактному періоду, вказаних у п. 2.4 цього договору.

Відповідно до п. 4.2 договору поставка товару по даному договору здійснюється на умовах:

- FCA - станція Терни або станція Рядова, Придніпровської залізниці (Інкотермс 2000) - для товару виготовленого ВАТ "Інгулецький ГЗК";

- FCA - станція Грековатая, Придніпровської залізниці (Інкотермс 2000) - для товару виготовленого ВАТ "Центральний ГЗК";

- FCA - станція Кривий Ріг, Придніпровської залізниці (Інкотермс 2000) - для товару виготовленого ВАТ "Південний ГЗК";

у відповідності із даним договором. Поставка товару здійснюється по узгодженим сторонами реквізитам вантажоодержувача, зазначеним покупцем у заявках, оформлених відповідно п. 4.4 даного договору.

У відповідності із п. 4.4 договору поставка товару здійснюється в об'ємах, визначених у п. 2.4 договору, протягом всього строку дії договору, на підставі заявок покупця. Покупець до 14-го числа місяця, який передує наступному контрактному періоду (згідно п. 2.2 даного договору), повинен надати постачальнику заявку з зазначенням об'єму поставки на наступний контрактний період (з зазначенням місячного графіку поставки згідно п. 4.1 цього договору), реквізитів вантажоодержувача, а також кількості та власності рухомого складу для перевезення товару. Заявка покупця надається по факсу та/або по електронній почті, з наступним наданням оригінала в строк не більше 10 днів з дати відправки заявки по факсу та/або електронній почті. Не надання заявки в обумовлені строки, або зазначення в заявці об'ємів менших, ніж вказано у п. 2.4 договору, є відмовою покупця від закупівлі узгоджених у п. 2.4 обсягів товару.

Згідно з п. 4.7 договору датою поставки вважається дата календарного штемпеля станції відправлення на залізничній квитанції (квитанції про приймання вантажу на маршрут чи групу вагонів).

Вантажоотримувачем за цим договором може бути відкрите акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат імені Ф.Е. Дзержинського" (код отримувача 3128, станція Дніпродзержинськ, Придніпровська залізниця, код станції 455806) та/або відкрите акціонерне товариство "Алчевський металургійний комбінат" (код отримувача 3437, станція Коммунарськ, Донецької залізниці, код станції 506209). Зазначення покупцем в заявці будь-яких інших вантажоодержувачів є відмовою покупця від закупівлі узгоджених у п. 2.4 обсягів товару (п.4.11 договору).

Відповідно до п.5.1 Договору ціна та товар встановлюється в еквіваленті до іноземної валюти (долару США) та зазначається в специфікаціях.

Згідно з п. 13.7 Договору даний договір вступає в силу з 01 січня 2011 року та діє до 31 грудня 2015 року.

Відповідно до п. 6.2 Договору, умови оплати: протягом 21 календарного дня, починаючи з дати поставки партії товару (включно з днем поставки). Якщо двадцять перший календарний день (починаючи з дати поставки та включаючи день поставки) припадає на вихідний або святковий день, оплата відповідних партій товару повинна бути здійснена не пізніше останнього робочого дня, що передує вихідному або святковому дню.

Згідно з п. 6.2.1 Договору партія товару вважається повністю оплаченою, якщо еквівалентна доларова величина фактично здійснених покупцем платежів (в гривнях) за цю конкретну партію товару, перерахована з гривень в доларовий еквівалент за офіційним курсом НБУ UAH/USD на дату фактичної оплати цієї партії товару, дорівнює еквівалентній доларовій вартості цієї партії товару.

Пунктом 6.2.2 Договору передбачено, що рахунки-фактури на товар виставляються в день поставки партії товару в національній валюті України - гривні, виходячи із перерахунку в гривню ціни товару в доларовому еквіваленті, який діяв в поточному контрактному періоді поставки (з базовим вмістом заліза та базовим вмістом дріб'язку), а також приплат/знижок до ціни товару в доларовому еквіваленті, що діють в поточний контрактний період поставки за зміну якісних характеристик товару (вміст заліза, вміст дріб'язку). При виставленні рахунків-фактур, для цілей перерахунку, ціна товару в доларовому еквіваленті і доплати/знижки в доларовому еквіваленті множаться на офіційний курс НБУ UAH/USD, встановлений на дату поставки партії товару. Для виставлення рахунків-фактур приймається вага партії товару, вказана в залізничній накладній та фактичні якісні характеристики товару (вміст заліза, вміст дріб'язку), що вказані в сертифікаті якості виробника.

Згідно з пунктом 6.2.3 договору, у випадку, якщо еквівалентна доларова величина фактично здійснених покупцем платежів (в гривні) за конкретну партію товару, перерахована з гривні в доларовий еквівалент за офіційним курсом НБУ UAH/USD на дату фактичної оплати цієї партії товару, перевищує еквівалентну доларову вартість партії товару, розрахованої виходячи з еквівалентних доларових цін і еквівалентних доларових приплат/знижок, фактичної ваги та фактичних якісних характеристик даної партії товару, то різниця в доларовому еквіваленті між доларовою величиною фактично здійснених покупцем платежів (в гривнях) за конкретну партію товару, перерахованої з гривень в доларовий еквівалент по офіційному курсу НБУ UAH/USD на дату фактичної оплати цієї партії товару і еквівалентної доларової вартості даної партії, розрахованої виходячи із еквівалентних доларових цін і еквівалентних доларових приплат/знижок, фактичної ваги та фактично якісних характеристик цієї партії товару, враховується як часткова оплата в доларовому еквіваленті наступної партії товару. Корегування ціни товару в гривні оформлюється коригувальними рахунками та податковими накладними на дату оплати партії товару.

У випадку, якщо еквівалентна доларова величина фактично здійснених покупцем платежів (в гривні) за конкретну партію товару, перерахована з гривні в доларовий еквівалент за офіційним курсом НБУ UAH/USD на дату фактичної оплати цієї партії товару, є меншою еквівалентної доларової вартість цієї партії товару, розрахованої виходячи з еквівалентних доларових цін і еквівалентних доларових приплат/знижок, фактичної ваги та фактичних якісних характеристик даної партії товару, то різниця в доларовому еквіваленті між еквівалентною доларовою вартістю цієї партії товару, розрахованої виходячи з еквівалентних доларових цін і еквівалентних доларових приплат/знижок, фактичної ваги та фактичних якісних характеристик даної партії товару і доларової величини фактично здійснених покупцем платежів (в гривнях) за конкретну партію товару, перерахованої з гривень в доларовий еквівалент по офіційному курсу НБУ UAH/USD на дату фактичної оплати цієї партії товару, повинна бути сплачена покупцем у гривні в той же день, по офіційному курсу НБУ UAH/USD на дату оплати. Корегування ціни товару в гривні оформлюється коригувальними рахунками на дату оплати партії товару (п. 6.2.4 Договору).

04 серпня 2014 року в забезпечення виконання зобов'язання за Договором між ТОВ "Метінвест холдинг" (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ" (далі по тексту - поручитель, відповідач-2, ТОВ "Метінвест-СМЦ") укладено договір поруки №МК-27/08/14 (далі по тексту - Договір поруки), у відповідності до якого поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед кредитором за своєчасне та повне виконання зобов'язань Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" (боржник) за договором поставки №ГРД-01/10-5001 від 29.12.2010, укладеним між кредитором та боржником (договір поставки), включаючи можливу відповідальність за несвоєчасну оплату коштів, сплаті пені, процентів та штрафів, передбачених договором поставки.

Відповідальність поручителя виникає як у випадку часткового невиконання боржником прийнятих ним зобов'язань, так і у випадку повного невиконання таких зобов'язань (п.2.2 Договору поруки).

Згідно з п. 2.3 Договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань в повному обсязі належним йому на праві власності майном, у тому числі коштами. Однак, відповідальність поручителя обмежується 20 000 гривень за зобов'язаннями боржника, включаючи можливу відповідальність за несвоєчасну оплату коштів, сплаті пені, процентів, штрафів та інших похідних грошових вимог, передбачених договором поставки, та у будь-якому випадку не може перевищувати зазначену суму.

Відповідно до п. 4.1. Договору поруки, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання боржником обов'язків за договором поставки №ГРД-01/10-5001 від 29.12.2010р. та поручителем за цим договором.

У зв'язку із непогашенням відповідачами заборгованості за поставлений товар позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що станом на 21.01.2016 заборгованість відповідача-1 за поставлений товар складала 138403104,49 доларів США, що в еквівалентному співвідношенні становить ,88грн. Також просив стягнути з відповідача-1 пеню в сумі ,56грн., три відсотки річних в сумі 166874788,76грн., інфляційні втрати в сумі ,47грн.

09.03.2016 позивач збільшив розмір позовних вимог та просив стягнути із відповідача-1 основний борг в сумі ,98 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 09.03.2016 року (26.4971 за 1 долар США), ,47 грн. - інфляційних втрат, 166874788,76 грн. - 3% річних, ,56 грн. - пені, 206700,00 грн. - судового збору. Просив стягнути з ТОВ «МЕТІНВЕСТ -СМЦ» за договором поруки 20000 грн.

При прийнятті оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд, оцінюючи докази дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись із рішення суду першої інстанції, апелянт звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2016 у справі №910/2034/16 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ТОВ "Метінвест Холдинг" до ПАТ "Алчевський металургійний комбінат" про стягнення 2 259 196 806,35 грн. основного боргу, 2 063 717 408,56 грн. пені, 64 304 542,07 грн. 3% річних, 1 645 755 227,47 грн. інфляційного збільшення заборгованості та в цій частині прийняти нове рішення суду, яким задовольнити позовні вимоги. В іншій частині рішення залишити без змін.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу ТОВ "Метінвест Холдинг" слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду -скасувати частково з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною першою ст. 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконання умов Договору в період з жовтня 2012 року по серпень 2014 року (включно) позивачем здійснено поставку товару загальною кількістю 5295326,44 т. на загальну суму 565696510,98 доларів США, що підтверджується наявними в матеріалах справи залізничними накладними, актами приймання-передачі продукції, рахунками-фактурами та вказана обставина сторонами не заперечується.

Так, станом на 21.01.2016 заборгованість відповідача-1 за поставлений товар складала розмір 138403 104,49 доларів США, що в еквівалентному співвідношенні становить ,88грн. та станом на 09.03.2016 загальна сума заборгованості відповідача-1 за поставлений товар складала еквівалент 138 403 104,49 доларів США, що становила ,98 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 09.03.2016 (26.4971 за 1 долар США).

Проте, ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем і ПАТ «Апчевський металургійний комбінат» було підписано акт звірки взаємних розрахунків станом на 01.03.2015, відповідно до якого сторони визначили суму заборгованості в розмірі 1 412 206 122,19 грн., що, на думку суду, і є сумою основного боргу, яку суд першої інстанції стягнув із відповідача-1 за мінусом розміру поруки у сумі 20000 грн.

Однак, на переконання колегії суддів, приймаючи рішення в цій частині господарський суд прийшов до помилкового висновку.

Так, за умовами договору поставки, вартість товару визначається у гривнях в еквіваленті до визначеної у специфікаціях у доларах США суми на дату виставлення рахунку. Оплата вираховується у гривнях в еквіваленті до визначеної у специфікаціях у доларах США суми на дату фактичної оплати (з відповідною доплатою до суми в гривнях, зазначеної у рахунку, за необхідності) (пункт 6.2.).

Колегія суддів зазначає, що вказані умови договору повністю узгоджуються з положеннями ст. 533 ЦК України, відповідно до якої якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

При цьому, відповідно до принципу свободи договору, встановленому в ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони вільні у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу. Згідно зі ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Як встановлено в ст. 691 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, що кореспондується з вимогами ст.629 ЦК України, згідно з якими договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, на переконання колегії суддів, висновок суду щодо визначення суми заборгованості відповідно до акту звіряння взаємних розрахунків прямо суперечить положенням договору, які є дійсними і цілком відповідають приписам цивільного законодавства, а тому такий висновок є необґрунтованим.

При цьому, судом не враховано, що акт звірки не є первинним документом у розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і фіксують лише стан відображення заборгованості в бухгалтерському обліку сторін на дату їх (актів звірки) підписання, а не відображають стан заборгованості на дату подання позову.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 16.12.2010 у справі №17/717 та постанові від 28.02.2006 у справі №14/158.

Щодо визначення суми основної заборгованості позивачем, колегія зазначає наступне.

Згідно з п. 3.4. постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі подання позову про стягнення національної валюти України - еквіваленту іноземної валюти ціна позову визначається в іноземній або національній валюті України за офіційним курсом, визначеним Національним банком України, на день подання позову.

Відповідно до положення ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених ст. 5 ГПК України в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Виходячи з вищенаведених положень актів законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем правомірно заявлено суму заборгованості на час подання позову і в подальшому її кореговано до курсу долара.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем-1 під час розгляду справи в суді першої інстанції сплачено частину основну боргу в розмірі 886986,74 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1024 від 23.03.2016 року в розмірі 886986,74 грн. з призначенням платежу за залізорудний концентрат зг.дог. ГРД-01/10-5002-015/1298 від 29.12.2010 рахунок №сф-178044 від 27.09.2013.

Відповідно п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Частина 2 статті 80 ГПК України передбачає, що у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що судом першої інстанції дійшов вірного висновку та припинив провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 886986,74 грн. у зв'язку з відсутністю предмету спору, а тому в цій частині рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ч.1 статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ч. 1, 2 статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 статті 543 ЦК України встановлено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Також апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимоги позивача в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ" заборгованості в розмірі 20 000,00 грн. належним чином доведені, документально підтверджені.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення основного боргу у сумі 3 666 373 913 грн. 24 коп. ,98 грн. - 886986,74 грн. - 20000,00 грн.=3 666 373 913,24 грн.) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Згідно з п. п. 8.1 та 8.2 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»визначено, що стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості, визначеної в національній валюті в еквіваленті до іноземної, не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні).

Аналогічна позиція викладена у рішенні Верховного Суду України від 28 березня 2012 року у справі № 6-36736вов10, постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771 цс 15.

Таким чином, позиція Верховного Суду України, що норми частини 2 статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях, є послідовною та однозначною.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у стягненні інфляційних втрат.

Також слід зазначити, що штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Судом першої інстанції відмовлено у стягненні штрафних санкцій (пені), у зв'язку із спливом позовної давності.

Однак, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов'язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 15.04.2015 у справі № 3-53гс15.

Пунктом 8.3 договору визначено, що пеня нараховується за весь період прострочення аж до фактичного моменту оплати. Судом першої інстанції вказаному положенню договору поставки не надано належної оцінки, хоча вказану умову можна розцінювати як встановлення договором більш тривалого строку нарахування пені.

Згідно з п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що приписом ст. 232 ГК України передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Відтак, аналіз наведених норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 25.05.2016 у справі № 6-1138цс15.

Виходячи із вищенаведених норм чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення пені у розмірі ,52 грн. (пеня за кожен день = (сума боргу в $ *2*ставка НБУ у %*кількість днів прострочення *курс долара на кожен день прострочення)/365 днів (за курсом НБУ 26,49713 грн. за 1 долар США на 09.03.2016)) є належним чином обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 164083559,59 грн.

З даного приводу колегія суддів зазначає, що 3% річних є платою за користування чужими грошима (п. 4 вказаної вище постанови Пленуму) і закон не містить жодних обмежень щодо застосування даного виду відповідальності в залежності від застосування еквіваленту в іноземні валюті при здійсненні розрахунків, а тому відповідні суми підлягають стягненню.

Оскільки при визначенні суми 3% річних суд першої інстанції виходив зі зменшеної суми основного боргу, вказані відсотки підлягають стягненню у повному обсязі з урахуванням встановленого строку позовної давності.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення 3% річних у розмірі 164083559,59 грн. (3% річних за кожен день = (сума боргу в $ *0,03*кількість днів прострочення *курс долара на кожен день прострочення)/365 днів (за курсом НБУ 26,49713 грн. за 1 долар США на 09.03.2016)) підлягають задоволенню і в цій частині рішення підлягає скасуванню.

Так, колегія суддів, перевіривши розрахунок 3 % річних та пені, які складено арифметично вірно, з врахуванням того що зазначені суми нараховано позивачем до моменту здійснення відповідачем оплати у розмірі 886986,74 грн., прийшла до висновку про їх обґрунтованість.

Відповідно до ст. 33 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами статті 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Статтею 103 ГПК України визначені повноваження суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, відповідно до якої суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та процесуального права, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

З огляду на вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що зазначеним вище обставинам місцевий господарський суд не надав належної оцінки, що призвело до прийняття невірного рішення в частині стягнення основного боргу, пені та 3% річних.

Таким чином, апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" на рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2016 у справі №910/2034/16 підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду слід скасувати в частині відмови у стягненні основного боргу, пені та 3% річних. В іншій частині залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" на рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2016 у справі №910/2034/16 задовольнити частково.

2.Рішення господарського суду міста Києва від 28.04.2016 у справі №910/2034/16 скасувати частково, виклавши п. 3 резолютивної частини в наступній редакції:

"Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" (93400, Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, ВУЛИЦЯ ВІЛЄСОВА, будинок 20А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ" (87534, Донецька обл., місто Маріуполь, ПРОСПЕКТ НАХІМОВА, будинок 116-А; ) 3 666 373 913 грн. 24 коп. (три мільярди шістсот шістдесят шість мільйонів триста сімдесят три тисячі дев'ятсот тринадцять) грн. 24 коп. - основного боргу, 164 083 559 (сто шістдесят чотири мільйони вісімдесят три тисячі п'ятсот п'ятдесят дев'ять) грн. 59 коп. - 3% річних, 1 540 450 098 (один мільярд п'ятсот сорок мільйонів чотириста п'ятдесят тисяч дев'яносто вісім) грн. 52 коп. - пені, 147 166 (сто сорок сім тисяч сто шістдесят шість) грн., 79 коп. - судового збору."

3.В іншій частині рішення залишити без змін.

4.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" (93400, Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, ВУЛИЦЯ ВІЛЄСОВА, будинок 20А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТІНВЕСТ ХОЛДИНГ" (87534, Донецька обл., місто Маріуполь, ПРОСПЕКТ НАХІМОВА, будинок 116-А; ) 161 883 (сто шістдесят одна тисяча вісімсот вісімдесят три) грн., 47 коп. - судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

6.Видачу відповідних наказів доручити господарському суду міста Києва.

7.Матеріали справи №910/2034/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді Ю.Л. Власов

А.І. Тищенко