ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

29 вересня 2016 р. Справа № 902/649/16

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю: ОСОБА_1

позивача: ОСОБА_2, довіреність №б/н від 15.08.2016р.,

у відсутності представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Еверест Енергопостач" (пр. Перемоги, 67 КС, м. Київ, 03062)

до: товариства з обмеженою відповідальністю "Червоне-Продсервіс" (вул. Чорновола, 3-А, смт. Теплик, Теплицький район, Вінницька область, 23800)

про стягнення 411570 грн 21 коп.,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Еверест Енергопостач" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Червоне - Продсервіс" про стягнення заборгованості 411570 грн 21 коп.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 03.08.2016р. за вказаним позовом порушено провадження у справі №902/649/16 з призначенням її до розгляду.

Відповідно до ухвали суду від 18.08.2016р. відкладено слухання справи до 09.09.2016р. через неявку в судове засідання представника відповідача та не подання ним витребуваних доказів по справі.

09.09.2016р. в судовому засіданні оголошено перерву до 12 год 00 хв. 29.09.2016р.

В судовому засіданні (29.09.2016р.) представник позивача позов підтримав, надавши суду копії банківських виписок про часткову оплату відповідачем заборгованості за поставлений природний газ в сумі 60000 грн.

Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався не зважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що стверджується наявним в матеріалах справи формуляром (протоколом) судового засідання від 09.09.2016р. При цьому під час попереднього судового засідання у даній справі представник останнього позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Еверест Енергопостач" в повному обсязі не визнавав з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 08.09.2016р. У вказаному відзиві останнім, зокрема, зазначено про часткове погашення заборгованості в сумі 30000 грн після порушення провадження у справі та визнання позовних про стягнення заборгованості за договором постачання природного газу №05/08 від 08.08.2015р. у розмірі 276500грн. Щодо заявлених до стягнення з відповідача пені, 3% річних, інфляційних втрат та витрат на овердрафт заперечував з огляду на необґрунтованість та не підтвердження їх належним розрахунками.

Крім того, 29.09.2016р. на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання від 29.09.2016р., в якому він просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату та продовжити строк її розгляду на п"ятнадцять днів. Вказане клопотання відповідача не містить електронного цифрового підпису, про що відповідальним працівником суду складено відповідну довідку від 29.09.2016р.

Суд, дослідивши зазначене клопотання відповідача, не приймає його до розгляду з огляду на таке.

Відповідно до п. 1.5.17. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом ДСА України від 20.02.2013р. N28, документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв'язку, не належать до офіційних. У разі надсилання електронних документів без електронного цифрового підпису та факсограм необхідно надсилати також оригінал документа в паперовій формі.

Однак, в супереч вищевикладеного, відповідачем оригінал клопотання від 29.09.2016р. в паперовій формі не надіслано, а відтак у суду відсутні будь-які підстави вважати вказане клопотання останнього належним доказом по справі.

Поряд з цим, зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення по даній справі, суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

05.08.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Еверест Енергопостач" (постачальник, позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Червоне-Продсервіс" (споживач, відповідач) укладено договір №05/08Г на постачання природного газу (Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобовязується передати у власність споживачу природний газ, а споживач зобовязується прийняти та оплатити вартість газу на умовах договору.

Об"єми поставок природного газу по договору в період 2015р. становлять до 1410 тис.куб.м. та зазначені в додатку №1, що є невід'ємною частиною договору на постачання природного газу. Одиниця виміру 1 тисяча кубічних метрів. Фактична кількість поставленого по договору природного газу визначається згідно щомісячних актів прийому-передачі природного газу між постачальником та споживачем, складених згідно реєстру фактичного споживання природного газу споживачами, узгодженого з газотранспортною організацією (п.п. 3.3., 3.4. Договору).

Згідно із п. 4.1 Договору постачальник передає природний газ споживачу на пунктах виміру, які знаходяться на пунктах прийому-передачі газу в газотранспортну систему України.

Відповідно до п. 5.1. Договору сторони домовилися, що ціна на природний газ. який буде поставлятися з 18.08.2015р. за 1000 куб.м. встановлюється в гривнях України і складає без врахування податку на додану вартість, збору до затвердженого тарифу на природний газ у вигляді цільової надбавки, тарифів на його транспортування, розподіл і постачання 5366 грн 66 коп. Крім того: збір у вигляді цільової надбавки до тарифу на природний газ в розмірі 2%, що складає -107 грн 33 коп. за 1000 куб.м. без врахування ПДВ; ПДВ на обсяги газу, що передається споживачу на пунктах виміру, які знаходяться в пунктах прийому-передачі газу в газотранспортну систему України, в розмірі 1094 грн 80 коп. Разом за 1000 куб.м. - 6568 грн 80 коп., з урахуванням ПДВ.

Згідно із п. 6.1 Договору розрахунки за поставку природного газу здійснюються споживачем виключно грошовими коштами в національній валюті України (гривнях) шляхом їх перерахування на поточний рахунок постачальника, вказаний у договорі, на таких умовах:

- 40% від вартості заявлених обємів - оплата з 01 числа по 10 число місяця поставки газу;

- 30% від вартості заявлених обємів - оплата з 10 числа по 20 число місяця поставки газу;

- 30% від вартості заявлених обємів - оплата з 20 числа по 30 число місяця поставки газу.

У випадку перевищення фактичного споживання газу в порівнянні з узгодженим плановим обсягом кінцевий розрахунок проводиться споживачем не пізніше 05 числа місяця, наступного з місяцем поставки природного газу, у відповідності до умов договору на підставі акту, оформленого з газорозподільним підприємством, що підтверджує обсяг фактичного отриманого природного газу.

Договір вступає в силу з моменту його підписання повноважним представниками сторін та діє в частині поставки природного газу до 31.12.2016р., а в частині розрахунків - до повного їх виконання (п. 10.1. Договору).

Додатком №1 до договору сторонами погоджено обсяги постачання природного газу.

Додатковою угодою №3 від 30.11.2015р. до договору визначено ціну за 1000 куб.м. природного газу в розмірі 7700 грн, з урахуванням ПДВ.

Судом встановлено, що на виконання договірних зобовязань позивачем передано відповідачу у грудні 2015р. природний газ в обємі 150,000 тис. куб.м. на суму 1155000 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2015р., підписаним представниками та скріпленим печатками обох сторін.

Натомість відповідач свої договірні зобовязання виконав частково, за поставлений природний газ, як свідчать наявні в матеріалах справи копії банківських виписок, розрахувався лише в сумі 848500 грн, відтак у останнього виникла заборгованість з оплати поставленого йому газу в розмірі 306500 грн, розмір якої також підтверджується обопільно підписаним сторонами актом звіряння взаємних розрахунків за період з 01.12.2015р.-17.06.2016р.

Вказаним двостороннім актом звіряння взаєморозрахунків, підписаним уповноваженими представниками сторін, останні підтвердили наявну заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 306500 грн, що в свою чергу свідчить про визнання відповідачем факту існування заборгованості за поставлений позивачем газ.

В звязку із непроведенням відповідачем решти розрахунків за поставлений природний газ, позивачем на його адресу надсилалася вимога про сплату заборгованості №11.07-07 від 11.07.2016р.

Однак, як слідує з матеріалів справи, заборгованість відповідача в сумі 306500 грн залишилась несплаченою, що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення з останнього вказаної суми заборгованості.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч. 1 ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини щодо поставки природного газу та його оплати.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст.692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.631 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно із ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

В ході розгляду справи судом встановлено, що частину основного боргу в сумі 60000 грн відповідачем було погашено після порушення провадження у даній справі. Вказаний факт підтверджується наявною в матеріалах справи копією банківської виписки за період з 12.08.2016р. по 28.09.2016р.

У пункті п.4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. При цьому припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про те, що між сторонами відсутній спір щодо стягнення основного боргу в розмірі 60000 грн, а тому провадження у цій частині підлягає припиненню згідно з п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Таким чином, виходячи з викладеного, суд вважає вимогу позивача про стягнення решти суми основного боргу в розмірі 246500 грн правомірною та обґрунтованою, з огляду на що задовольняє її у вказаному розмірі.

Також судом розглянуто вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 71940 грн 20 коп. пені, 5896 грн 78 коп. 3% річних, 306 грн 50 коп. інфляційних втрат та 26926 грн 23 коп. витрат на овердрафт, за результатами чого суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В силу ч.ч. 1,2 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами ч.6 ст.232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив строк виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Крім того, згідно із ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 7.2 Договору у разі несплати або несвоєчасної сплати за спожитий газ у строки, зазначені в п. 6.1 договору, споживач сплачує на користь постачальника пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, але більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного Договору та вимогам чинного законодавства України.

Перевіркою за допомогою програми "ЛІГА.ЗАКОН" правильності розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат судом не виявлено помилок, з огляду на що вказані вимоги задовольняються судом в заявленому позивачем розмірі.

При цьому судом враховано, що розмір заявленої позивачем до стягнення пені, виходячи зі змісту позовної заяви та доданого до неї розрахунку заборгованості, пені та інших витрат, мав би складати 71940 грн 70 коп., тоді як останнім заявлено до стягнення в прохальній частині позовної заяви пеню в сумі 71940 грн 20 коп., однак враховуючи, що визначення ціни позову є правом позивача та за відсутності заяви останнього про вихід за межі позовних вимог (п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України), суд розглядає позов в межах заявлених останнім вимог.

Заявлені позивачем витрати на овердрафт задоволенню судом не підлягають, оскільки їх нарахування не передбачено умовами договору та положення чинного законодавства України.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 80, 82, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Червоне-Продсервіс" (вул. Чорновола, 3-А, смт. Теплик, Теплицький район, Вінницька область, 23800, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Еверест Енергопостач" (пр. Перемоги, 67 КС, м. Київ, 03062, ) 246500 грн основного боргу, 71940 грн 20 коп. пені, 5896 грн 78 коп. 3% річних та 306 грн 50 коп. інфляційних втрат та 5769 грн 65 коп. витрат зі сплати судового збору.

Провадження у справі в частині стягнення 60000 грн основного боргу припинити відповідно до п.11 ч.1 ст.80 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмета спору.

В задоволенні позову в частині стягнення 26926 грн 23 коп. витрат на овердрафт відмовити.

Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

Копію рішення надіслати сторонам рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 04 жовтня 2016 р.

Суддя Тварковський А.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (пр.Перемоги, 67, м. Київ, 03062 )

3 - відповідачу ( вул.Чорновола, 3-А, смт.Теплик, Теплицький район, Вінницька область, 23800 )