РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2016Справа № 910/10487/16

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Шкоденко Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АББ ЛТД"

про стягнення 14 718,32 шведських крон

за участю представників:

від позивача:Буркова О.М.- представник за довіреністю № 27 від 01.02.2016 р.
від відповідача:Маліхатко С.В.- представник за довіреністю № 10-2016 від 01.01.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - ДП "Національна енергетична компанія "Укренерго") до Товариства з обмеженою відповідальністю "АББ ЛТД" (далі - ТОВ "АББ ЛТД") про стягнення 14 718,32 шведських крон.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов'язань за контрактом закупівлі високовольтних вимикачів для підстанцій № UE/003 від 31.12.2010 р. в частині своєчасної поставки обладнання, внаслідок чого відповідачу була нарахована неустойка.

У позові ДП "Національна енергетична компанія "Укренерго" просить суд стягнути з ТОВ "АББ ЛТД" неустойку у сумі 14 718,32 шведських крон.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, з посиланням на пропущення позивачем строків позовної давності та наявність форс-мажорних обставин просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

31.12.2010 р. між Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АББ ЛТД" (постачальник) був укладений контракт UE/003 закупівлі високовольтних вимикачів для підстанцій 750 кВ (надалі - контракт), відповідно до якого відповідач повинен був поставити на користь позивача високовольтні вимикачі на загальну суму 139 031 780,20 шведських крон.

Відповідно до розділу ІІ Спеціальних умов контракту (далі - СУК) підстанція 750 кВ "Донбаська" мала бути поставлена відповідачем за адресою: Донецька обл., Артемівський р-н, с. Зайцеве.

Пунктом 13 розділу ІІІ Загальних умов контракту (далі - ЗУК) визначено, що вказані в п.п. 33.1 ЗУК доставка товарів та надання супутніх послуг мають відповідати таблиці доставки та виконання, вказаній в таблиці вимог. Деталі відвантаження та інша документація, що надається постачальником, вказані в спеціальних умовах контракту.

Оплата товару здійснюється у гривні на умовах, визначених сторонами (Розділ ІІ СУК).

Згідно з п. 22.2 та 24.5 таблиці № 1 розділу IV контракту поставка вимикачів 750 Кв на ПС 750 кВ "Донбаська" мали відбутися в строк до 13.02.2014 р.

У подальшому 03.06.2015 р. між сторонами була підписана додаткова угода № 30/03, якою встановлена інструкція щодо порядку дій постачальника (відповідача) за обставин згідно п. 32.3 контракту (форс-мажорних обставин).

Пунктом 2 вказаної угоди передбачено, зокрема, що відповідач визнає доцільною та можливою поставку обладнання на виконання робіт за контрактом у місці поставки на ПС «Донбаська-750 Кв.» за адресою: Донецька обл. Артемівський район, с. Зайцеве та бере на себе обов'язок поставити обладнання протягом 20 календарних днів з дня підписання вказаної інструкції, тобто до 23.06.15 р.

У той же час, з матеріалів справи вбачається, що відповідач неналежно виконав свої зобов'язання за договором, здійснив поставку обладнання наступним чином - 1 шафу металеву зовнішньої установки та 1 комплект кабельної продукції для вимикачів 750 кВ поставив 21.11.2014 р., а дві шафи металеві зовнішньої установки та 2 комплекти кабельної продукції для вимикачів 750 кВ - 04.08.2015 р., тобто з порушенням строку, встановленого контрактом та додатковою угодою № 30/03 від 03.06.2015 р. до нього.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами згідно ст. 629 ЦК України.

Як встановлено судом, 02.11.2015 р. та 01.02.2016 р. позивач звернувся до відповідача з вимогами № 01/01-6-2/12782 та № 01/01-6-2/1060 про сплату неустойки внаслідок порушення строків зобов'язання, нараховану за період з 14.02.2014 р. по 14.04.2014 р. та з 24.06.2015 р. по 04.08.2015 р. на суму 36 937,26 шведських крон.

У відповідь на вказані вимоги постачальник листом № 200 від 04.02.2016 р. їх визнав та 18.02.2016 р. сплатив на користь позивача неустойку у сумі 69 806,19 грн., що підтверджується платіжним дорученням № від 18.02.2016 р.

Оскільки позивач вважав, що відповідач неповністю сплатив неустойку, 11.04.2016 р. на адресу ТОВ "АББ ЛТД" ним була направлена відповідна вимога № 01/01-6/4071, яка відповідачем залишена без задоволення, внаслідок чого позивач звернувся з позовом про стягнення решти неустойки на суму 14 718,32 шведських крон у судовому порядку.

Частиною 1 ст. 229 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

У силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з п. 27.1 розділу ІІІ Загальних умов контракту за виключенням випадків, передбачених ст. 32 СУК, у випадку, якщо постачальник не може поставити частину або всі товари або надати супутні послуги в строки, передбачені контрактом, замовник без шкоди іншим своїм правам в рамках контракту вираховує від ціни контракту у вигляді неустойки суму, еквівалентну вказаному в СУК проценту від ціни затриманих товарів або ненаданих супутніх послуг за кожний тиждень або декілька днів з моменту фактичної поставки або надання супутні послуг. Ставка неустойки складає 0,5 % за кожен тиждень затримки.

Позивач вказує на наявність несплаченої неустойки у сумі 14 718,32 шведських крон, яка виникла внаслідок прострочення зобов'язання у період з 14.02.2014 р. по 14.04.2014 р. та з 24.06.2015 р. по 04.08.2015 р.

У той же час, у матеріалах справи міститься висновок Торгово-промислової палати України № 1706/05-4 від 02.07.2014 р. про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), в якому та засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) на території Донецької області з 15.04.2014 р.

За загальним правилом під форс-мажором розуміється виникнення надзвичайних і невідворотних обставин, у тому числі обставин непереборної сили, результатом яких є невиконання зобов'язань однією із сторін. Таким чином, сторони мають право самостійно визначити у договорі, що саме вони відносять до форс-мажору. Зокрема, визначити, які обставини є форс-мажором і суб'єктів, що мають його підтверджувати.

Відповідно до Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів (контрактів) на підставі чинного законодавства України, Методики про порядок засвідчення Торгово-промисловою палатою України форс-мажорних обставин.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Вказані приписи кореспондуються зі статтею 218 Господарського кодексу України, а також закріплені у частині 1 статті 79 Розділу 4 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.1980 р., якою встановлено, що сторона не несе відповідальності за невиконання будь-якого із своїх зобов'язань, якщо доведе, що воно було викликане перешкодою поза її контролем і що від неї нерозумно було очікувати прийняття до уваги цієї перешкоди під час укладення договору або уникнення чи подолання цієї перешкоди чи її наслідків.

Згідно з п. 32.1 розділу ІІІ Загальних умов контракту постачальник не позбавляється свого заставного забезпечення виконання контракту та не несе відповідальності за виплату неустойки або розірвання контракту в силу невиконання його умов, якщо та наскільки затримка з виконанням контракту є результатом обставин форс-мажору.

Пунктом 32.3 вказаного розділу визначено, що при виникненні ситуації форс-мажор постачальник має негайно направити письмове повідомлення про такі умови та їх причини. Якщо від замовника не надійдуть інші письмові інструкції, постачальник продовжує виконувати свої зобов'язання за контрактом, наскільки це доцільно, та веде пошук альтернативних способів виконання контракту, які не залежать від обставин форс-мажору.

Як підтвердив позивач, електронним листом від 03.07.2014 р. відповідач направив йому висновок Торгово-промислової палати України № 1706/05-4 від 02.07.2014 р., яким засвідчено настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) на території Донецької області з 15.04.2014 р.

Отже, беручи до уваги наявність сертифікату Торгово-промислової палати України № 1706/05-4 від 02.07.2014 р., суд вважає доведеним той факт, що невиконання відповідачем зобов'язання з поставки товару з 15.04.2014 р. по 04.08.2015 р. відбулося поза його волею, внаслідок настання обставин, що мають надзвичайний характер (непереборна сила), в розумінні ст. 617 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України.

Отже, у стягненні неустойки за період з з 24.06.2015 р. по 04.08.2015 р. необхідно відмовити.

Крім того, як вже було встановлено судом, зобов'язання з первісної поставки обладнання за контрактом відповідач зобов'язаний був виконати 13.02.2014 р.

Відтак суд вважає, що доведеним періодом прострочення відповідачем зобов'язання з поставки обладнання є період з 14.02.2014 р. (наступний день прострочення первісної поставки товару) по 14.04.2014 р. (з 15.04.2014 р. настали форс-мажорні обставини), що не заперечувалось відповідачем.

Проте, представник ТОВ "АББ ЛТД" у судовому засіданні заявив клопотання про застосування строків позовної давності до цієї частини неустойки, яке суд задовольнив.

Так, згідно із ст. 256 ЦК України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 258 Цивільного Кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Частиною 2 вказаної норми ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Отже, виходячи з того, що з 14.02.2014 р. розпочалось порушення зобов'язання, а значить - і перебіг строку позовної давності, який спливає 14.02.2015 р., а з даним позовом до суду ДП "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося 06.06.2016 року, суд вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, встановлений законом для стягнення неустойки в 1 рік.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що неустойка, нарахована за період з 14.02.2014 р. по 14.04.2014 р., задоволенню не підлягає у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Доводи позивача стосовно того, що 18.02.2016 р. відповідач сплатив частину неустойки, чим визнав свій борг, а тому відбулось преривання строку позовної давності, суд не приймає, оскільки вказані дії (визнання боргу та її сплата) мають бути вчинені в межах строку позовної давності (1 рік), а фактично таке визнання відбулось після спливу строку позовної давності.

У пункті 4.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.2013 р. зазначено, що у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч. 1 ст. 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Крім того, суд вважає, що не підлягає задоволенню вимога позивача про сплату неустойки, нарахованої за прострочку поставки 2 металевих шаф у період з 13.02.2014 р. по 14.04.2014 р., оскільки відповідач повністю сплатив неустойку, перерахувавши 18.02.2016 р. на користь ДП "НАК "Укренерго" 69 806,19 грн., що складає суму 36 937,26 шведських крон за офіційним курсом Національного банку України на кожну дату нарахування неустойки, як це передбачено п. 27.1 контракту, а не як розраховував позивач - на дату фактичної сплати неустойки відповідачем за офіційним курсом Національного банку України станом на 18.02.2016 р.

Відповідно до ст. 198 Господарського кодексу України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях.

Пункт 3.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачає, що при визначенні ціни позову, поданого в іноземній валюті, необхідно виходити з тієї валюти, в якій провадились чи повинні бути проведені розрахунки між сторонами.

Отже, враховуючи, що розрахунки між сторонам проводились в національній валюті України - гривні, суд вважає, що сума неустойки позивачем сформована невірно, а тому є такою, що не доведена.

З урахуванням викладеного, зважаючи на встановлені обставини у справі та норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог ДП "Національна енергетична компанія "Укренерго" необхідно відмовити.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 32-34, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АББ ЛТД" про стягнення 14 718,32 шведських крон.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 15 вересня 2016 року.

Повний текст рішення підписаний 20 вересня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.