ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19 вересня 2016 р. Справа № 918/907/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В. розглянувши справу за позовом Рівненська міська рада

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Планета-Друк"

третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2

про (на новий розгляд) визнання недійсним договору оренди землі

За участю представників сторін:

від позивача: представник ОСОБА_3

від відповідача: представник ОСОБА_4

від третьої особи: ОСОБА_5

Статті 20, 22 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

ВСТАНОВИВ:

Рівненська міська рада (надалі Позивач або Рада) звернулася до господарського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Планета-Друк" (надалі Відповідач або ОСОБА_1 або ТОВ "Планета-Друк") в якому просить визнати недійсним договір оренди землі № 00274, укладений 27 грудня 2011 року між Рівненською міською радою та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Планета-Друк", зареєстрований в управлінні Держкомзему у м. Рівному, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30 січня 2012 року за № 00274.

Позовні вимоги мотивовано тим, що постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2014 року у справі № 1517/13097/12 було визнано протиправним та скасовано рішення Рівненської міської ради від 22 вересня 2011 року № 1208 "Про затвердження проекту та передачу в оренду земельної ділянки по вул. Будівельників, 6", на виконання якого між сторонами було укладено спірний договір оренди землі від 27 грудня 2011 року № 00274. Крім того, на земельній ділянці, переданій ТОВ "Планета-Друк" в оренду на підставі даної угоди, знаходяться обєкти нерухомого майна, які перебувають у власності іншої особи - ОСОБА_2. За таких обставин вищенаведений договір оренди землі, на думку позивача, є таким, що суперечить законодавчим актам України у звязку з чим підлягає визнанню недійсним на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України.

Крім того в поясненнях по справі (.т.2 а.с. 86,87) Позивач, в обгрунтування того, що його права та законні інтереси порушені, посилається на те, що необхідною умовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності, є наявність рішення відповідного органу про надання земельної ділянки, як волевиявлення сторони в особі територіальної громади, а відтак відсутність відповідного рішення є порушенням його виключного, передбаченого Конституцією України права на здійснення права власності від імені Українського народу та управління землями, яке, відповідно, підлягає захисту.

ТОВ "Планета-Друк" надав суду відзив на позов (т.1 а.с.76-78) в якому заперечив проти задоволення позову з огляду на те, що на спірній земельній ділянці відсутні обєкти нерухомості, які належать ОСОБА_2. Крім того, позивачем, на думку ТОВ "Планета-Друк", не було наведено конкретних правових підстав для визнання недійним оспорюваного правочину. Відтак, Відповідач вважає, що задоволення позовних вимог Рівненської міської ради призведе до порушення прав та інтересів відповідача щодо користування та обслуговування належних йому обєктів, які знаходяться на спірній земельній ділянці.

Крім того, 16 серпня 2016 року через канцелярію суду надійшло клопотання ТОВ "Планета-Друк" № 134 (т.2 а.с. 99-100), відповідно до якого відповідач просив суд призначити земельно-технічну експертизу спірної земельної ділянки з метою визначення фактичного місця розташування протирадіаційного сховища ІТМ-2 (у тому числі входів та виходів) відносно меж орендованої відповідачем земельної ділянки за спірним договором, а також визначення розмірів та конфігурації земельної ділянки, необхідної для експлуатації і обслуговування належних відповідачу будівель та споруд в тому числі розчинно-бетонного вузла.

Клопотання ТОВ "Планета-Друк" на необхідність призначення у даній справі судової експертизи не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судовою експертизою є дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Згідно з частиною 1 статті 41 ГПК України експертиза призначається для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань.

Зі змісту даних законодавчих приписів вбачається, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби в спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Аналогічна правова позиція відображена у пункті 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи".

Посилання відповідача про необхідність призначення судової експертизи з метою визначення фактичного місця розташування протирадіаційного сховища ІТМ-2 (у тому числі входів та виходів) відносно меж орендованої ним земельної ділянки за оспорюваним правочином, а також визначення розмірів та конфігурації земельної ділянки, необхідної для експлуатації і обслуговування, зокрема, розчинно-бетонного вузла не беруться судом до уваги з огляду на наступне.

Згідно з вимогами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 ГПК України).

У той же час у відзиві на позовну заяву від 25.01.2016р. № 10 самим відповідачем було зазначено, що вищенаведене протирадіаційне сховище ІТМ-2 не належить ОСОБА_2 на праві власності. Крім того, у даному відзиві також було зазначено, що розчинно-бетонний вузол на праві власності належить ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Планета-Друк". Слід також зазначити, що на підтвердження вказаних обставин відповідачем були надані суду відповідні докази, які, на його думку, підтверджують наведені обставини.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що вирішення даного питання лежить у площині застосування норм чинного законодавства при оцінці правової природи та субєктного складу власників вищезазначеного майна, належить до компетенції суду та не потребує використання спеціальних знань.

Водночас вирішення експертом запропонованого відповідачем питання щодо визначення розміру та конфігурації земельної ділянки, необхідної для експлуатації і обслуговування належних останньому будівель та споруд, які на ній знаходяться, не стосується суті даного спору та не може безпосередньо вплинути на результат її розгляду.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для призначення у даній справі судової експертизи.

Представник третьої особи у даному судовому засіданні підтримав позовні вимоги Рівненської міської ради у повному обсязі.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення представників сторін, давши належну оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

Рішенням Рівненської міської ради від 22 вересня 2011 року № 1208 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вулиці Будівельників, 6 ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Планета-Друк" в оренду на пятдесят років земельну ділянку площею 5975 м2 для розміщення та експлуатації основних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (для реконструкції будівлі складу сировини і ремонтно-будівельного цеху під цехи з виробництва поліграфічної продукції та упаковки).

Крім того, даним актом цього органу місцевого самоврядування вищезазначену земельну ділянку було вирішено передати в оренду Відповідачу строком на пятдесят років.

Приписами частини 1, 2 статті 13 Конституції України унормовано, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

За статтею 1 Закону України "Про оренду землі" (надалі Закон) оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 Закону передбачено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

На виконання вищевказаного рішення органу місцевого самоврядування 27 грудня 2011 року між Рівненською міською радою та ТОВ "Планета-Друк" було укладено договір оренди землі № 00274 (надалі Договір або Договір оренди землі), за умовами якого Рівненська міська рада для розміщення та експлуатації основних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (для реконструкції будівлі складу сировини та ремонтно-будівельного цеху під цехи з виробництва поліграфічної продукції та упаковки) строком на пятдесят років передала ТОВ "Планета-Друк" у платне користування земельну ділянку площею 5975 м2, яка знаходиться у місті Рівному по вулиці Будівельників, 6.

Даний Договір підписаний уповноваженими представниками сторін, скріплений печатками цих юридичних осіб, а також зареєстрований в управлінні Держкомзему у м. Рівному, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30 січня 2012 року за № 00274.

За пунктом 2 Договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 5975 м2 за рахунок земель житлової та громадської забудови. Кадастровий номер: :01:009:0070.

На земельній ділянці знаходяться обєкти нерухомого майна (пункт 3 Договору).

Відповідно до пункту 5 Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 1 712 383 грн. 43 коп. витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 04-09/91, виконаний управлінням Держземагентства у місті Рівному станом на 21 грудня 2011 року.

За змістом пункту 6 Договору земельна ділянка, яка передається в оренду, не має недоліків, що можуть перешкоджати її ефективному використанню.

Інші особливості обєкта оренди, які можуть вплинути на орендні відносини відсутні (пункт 7 Договору).

Відповідно до пункту 9 Договору за оренду земельної ділянки орендар сплачує орендодавцю плату виключно у грошовій формі. Розмір орендної плати в рік за земельну ділянку складає 51 371 грн. 50 коп., що становить 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку № 04-09/91-1 виконаний управлінням Держкомзему у місті Рівному станом на 22 вересня 2011 року.

Сторони погоджуються, що орендна плата за землю справляється з моменту прийняття Рівненською міською радою рішення про надання земельної ділянки в оренду (рішення Рівненської міської ради від 22 вересня 2011 року № 1208).

За змістом пункту 26 Договору на орендованій земельній ділянці встановлено обмеження (обтяження) на використання земельної ділянки площею 3075 м2.

Цей Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (пункт 41 Договору).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору 30 січня 2012 року між сторонами був підписаний акт прийому-передачі земельної ділянки загальною площею 5975 м2, яка знаходиться у місті Рівному по вулиці Будівельників, 6 (т.1 а.с. 13). Також між орендодавцем та орендарем був підписаний акт про передачу межових знаків границі спірної земельної ділянки під охорону і зберігання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Планета-Друк".

Судом встановлено, що постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2014 року у справі № 1715/13097/12 за позовом ОСОБА_2 до Рівненської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Планета-Друк", про визнання протиправним та скасування рішення Рівненської міської ради від 22 вересня 2011 року № 1208 "Про затвердження проекту та передачу в оренду земельної ділянки на вул. Будівельників, 6", залишеним без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 грудня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, а вказане рішення Рівненської міської ради від 22 вересня 2011 року № 1208 було визнано протиправним та скасовано.

Слід також зазначити, що ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 8 грудня 2015 року у справі № 1715/13097/12 у задоволенні заяви ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Планета-Друк" про перегляд за нововиявленими обставинами постанови цього суду від 29 липня 2014 року у даній справі було відмовлено. Відтак, постанова Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2014 року у справі № 1715/13097/12 на час розгляду даної справи набрала законної сили, у встановленому законом порядку скасована не була.

Вказаним судовим рішенням було встановлено, що на спірній земельній ділянці, що перебуває в оренді ТОВ "Планета-Друк", знаходяться об'єкти нерухомості будівлі протирадіаційного сховища (ІТМ-2) та розчинно-бетонного вузла, які належать на праві власності ОСОБА_2. Той факт, що вищезазначена будівля, зокрема, розчинно-бетонного вузла, є обєктом нерухомості, також підтверджується і рішенням Рівненського міського суду від 13 грудня 2012 року, залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 жовтня 2013 року.

Крім того, адміністративний суд апеляційної інстанції у вказаному рішенні також дійшов висновку про те, що в результаті прийняття Рівненською міською радою рішення від 22 вересня 2011 року № 1208 ОСОБА_2, як належний та дійсний власник цих обєктів нерухомості, був позбавлений можливості користуватися будівлею посту № 3 та протирадіаційним сховищем (ІТМ-2). Так, дана особа на час прийняття оспорюваного рішення Рівненської міської ради була фактично позбавлена доступу до цих об'єктів, оскільки прохід до них можливий лише через земельну ділянку, передану в оренду ТОВ "Планета-Друк".

Вищевказані обставини були підставою для задоволення вимог ОСОБА_2 до Рівненської міської ради та визнання протиправним і скасування рішення цього органу місцевого самоврядування від 22 вересня 2011 року № 1208 "Про затвердження проекту та передачу в оренду земельної ділянки на вул. Будівельників, 6".

Відповідно до частини 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відтак та обставина, що на земельній ділянці, яка надана Відповідачу в оренду на підставі Договору оренди землі від 27.12.2011 року, знаходяться об'єкти нерухомості будівлі протирадіаційного сховища (ІТМ-2) та розчинно-бетонного вузла, які належать на праві власності ОСОБА_2 не потребує повторного доказування.

Статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що міські ради правомочні розглядати та вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законам до їх відання.

Частиною 1 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що рада в межах повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Стаття 12 Земельного кодексу України визначає повноваження міських рад у галузі земельних відносин на території міст, пунктом "а" якої передбачено розпорядження землями територіальних громад.

Підпункт 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначає виключну компетенцію міських рад у вирішенні відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Дана норма закону є одним із засобів забезпечення провідної ролі міських рад як органів міського самоврядування, які покликані представляти відповідні територіальні громади та здійснювати від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування. Виключна компетенція місцевих рад означає, що ніякі інші органи чи посадові особи не мають права приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції рад.

Згідно з частини 1 статті 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 120 вищенаведеного кодексу передбачено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до частини 1 статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно висновків, викладених в Методичних рекомендаціях стосовно визначення нерухомого майна, що знаходиться на земельних ділянках, право власності на які підлягає державній реєстрації, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14 квітня 2009 року № 660/5, ознаками нерухомої речі є її розташування на земельній ділянці та нерозривна пов'язаність з землею (тобто вона не може існувати без землі), а також неможливість переміщення зазначеного об'єкта без його знецінення та зміни його призначення.

Зі змісту вищенаведених нормативних актів вбачається, що земельна ділянка, яка знаходиться безпосередньо під окремою будівлею, не може бути передана особі, яка не є власником цієї будівлі, а також не може бути передана для обслуговування інших будівель, оскільки нерухоме майно нерозривно пов'язане з землею. Передавши земельну ділянку в користування іншій особі, аніж власнику нерухомого майна, що знаходиться на цій земельній ділянці, порушуються права власника нерухомої речі.

Основоположними нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, які покладені в основу практики Європейського суду з прав людини, є принцип справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників.

Особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Так, Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Згідно з частиною 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах "Мелахер та інші проти Австрії" від 19 грудня 1998 року, "Бурдов проти Росії" від 7 травня 2002 року, "Прессос Компанія ОСОБА_6А." та інші проти Бельгії" від 28 жовтня 1995 року, "ОСОБА_7 Девелопмент Лтд." та інші проти Ірландії" від 23 жовтня 1991 року. визначив, що під поняттям "майно" розуміється не лише майно, яке належить особі на праві власності згідно із законодавством країни, в якій виник спір, а також під даним поняттям можуть бути прибутки, що випливають з власності, кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, "активи", які можуть виникнути, "правомірні очікування", "законні сподівання" особи.

Концепція "майна" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися "правом власності", а відтак, і "майном". До таких активів може відноситися право оренди (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" від 25 березня 1999 року, заява № 311107/96, пункт 54).

Отже, право власності на майно у вигляді як правомірних очікувань, так і майнового права (права оренди), є об'єктом правового захисту згідно статті 1 Першого протоколу до означеної вище Конвенції та національного законодавства України.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес".

Правова позиція щодо необхідності визначення справедливої рівноваги між інтересами суспільства і конкретної особи також викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-92цс13.

Слід зазначити, що у звязку з необхідністю задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання щодо користування спірною земельною ділянкою територіальної громади міста Рівного, у листопаді 2014 року Рівненська міська рада зверталася до господарського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Планета-Друк" про розірвання спірного договору оренди землі від 27 грудня 2011 року № 00274.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 20 січня 2015 року у справі № 918/1649/14, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 28 квітня 2015 року, вимоги Рівненської міської ради задоволено, а спірний договір оренди розірвано.

У той же час постановою Вищого господарського суду України від 1 липня 2015 року вищезазначені судові рішення скасовано, а в задоволенні позову Рівненської міської ради про розірвання вищенаведеного договору оренди відмовлено. В обґрунтування даного рішення господарський суд касаційної інстанції посилався на неправильно обраний позивачем спосіб захисту його права.

Так, у даній постанові було зазначено, що встановлення факту передачі в оренду земельної ділянки, на якій знаходиться майно (нерухомість), що належить іншій особі на праві власності, є правовою підставою для визнання оспорюваного договору недійсним, оскільки відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідним обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно частини 3 статті 7 Закону України "Про оренду землі" до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку.

Положення аналогічного змісту міститься у статті 120 Земельного кодексу України, за яким до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

За таких обставин, зважаючи на встановлений судом факт передачі позивачем ТОВ "Планета-Друк" в оренду спірної земельної ділянки, на якій знаходиться майно (нерухомість), що належить третій особі ОСОБА_2, зокрема, будівля розчинно-бетонного вузла, суд дійшов висновку про те, зміст укладеного між сторонами 27 грудня 2011 року договору оренди землі № 00274 суперечить вимогам вищезазначених норм Земельного кодексу України та Закону України "Про оренду землі".

Слід також зазначити, що відповідно до частини 2 статті 16 Закону України "Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або результатами аукціону.

З вищенаведених нормативних приписів вбачається, що право користування земельною ділянкою виникає на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування та укладеного відповідно до нього договору оренди землі.

Відтак, при вирішенні спорів про визнання недійсними договорів оренди слід з'ясовувати питання чинності рішень (розпоряджень), на підставі яких було укладено такі договори.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 2.26 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин".

Слід зазначити, що приписами статей 13, 41 Конституції України зазначено, що від імені Українського народу права власності здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією та Законом України.

Відповідно до статей 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших обєктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні органи через органи місцевого самоврядування в межах свої повноважень шляхом прийняття рішень. Права органів самоврядування захищаються в судовому порядку.

Зважаючи на те, що необхідною умовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності, є наявність рішення відповідного органу про надання земельної ділянки, як волевиявлення сторони в особі територіальної громади, відсутність відповідного рішення є порушенням його виключного, передбаченого Конституцією України, права на здійснення права власності від імені Українського народу та управління землями, яке підлягає захисту.

Таким чином, законодавством передбачено, що способами волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, щодо регулювання земельних відносин є прийняття рішення на сесії.

Як вбачається із змісту статті 203 Цивільного кодексу України, правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі (частина третя цієї статті).

Частиною першою статті 215 Цивільного кодексу встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу.

Отже, наявність вільного волевиявлення учасників правочину та його відповідність внутрішній волі при укладенні правочину є однією з необхідних умов визнання останнього дійсним, а відсутність вільного волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання такого недійсним.

Змістом статті 124 Земельного кодексу України, якою регулюється порядок передачі земельних ділянок в оренду, передбачено, що особа, яка бажає одержати земельну ділянку в оренду із земель державної чи комунальної власності, подає у відповідний орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування заяву (клопотання) у порядку, визначеному статтями 118, 123 цього Кодексу. Тобто волевиявлення майбутнього орендаря щодо укладення договору оренди реалізується шляхом подання відповідної заяви.

При цьому частиною першою вказаної норми встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Таким чином, волевиявлення відповідного органу як орендодавця, в даному випадку, здійснюється у формі рішення такого органу і лише реалізується шляхом укладення договору оренди, а відтак посиалання Відповідача про те, що рішення Сільської ради та підписання останньою договору оренди є самостійними актами волевиявлення орендодавця при укладенні цього договору, суперечить змісту наведеної норми Земельного кодексу України та приписам статті 35 Господарського процесуального кодексу України як зроблений без надання належної оцінки фактам, встановленим постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2014 року у справі № 1517/13097/12 та рішенням Рівненського міського суду від 13.12.2012 року.

У звязку із визнанням незаконним та скасуванням рішення Рівненської міської ради від 22 вересня 2011 року № 1208 Про затвердження проекту землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки по вул. Будівельників, 6, а саме скасування та визнання незаконною підстави волевиявлення учасника правочину (договору оренди землі), Рівненська міська рада вправі звернутися до суду із позовом про визнання такого правочину не дійсним в інтересах територіальної громади.

Аналогічна правова позиція зазначена Вищим господарським судом України в оглядовому листі Про деякі питання практики вирішення спорів, повязаних з орендою земельних ділянок від 30.11.2007 № 01- 8/918.

Стаття 12 Земельного кодексу України визначає повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу та здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною.

Таким чином звернувшись з позовом про визнання Договору оренди земельної ділянки, укладеного з Відповідачем, Рівненська міська рада, як власник земельної ділянки та орган який здійснює контроль за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного законодавства, обрав спосіб захисту цивільного права та інтересів, який передбачений законом.

Зважаючи на все вищевикладене, а також враховуючи те, що рішення Рівненської міської ради від 22 вересня 2011 року № 1208 "Про затвердження проекту та передачу в оренду земельної ділянки на вул. Будівельників, 6" у встановленому законом порядку було визнано судом протиправним та скасовано, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Планета-Друк" про визнання недійсним укладеного між сторонами договору оренди землі від 27 грудня 2011 року № 00274.

Посилання ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Планета-Друк" у відзивах на позовну заяву на наявність у нього права власності на спірну будівлю розчинно-бетонного вузла, не беруться судом до уваги, оскільки, як було зазначено вище, дане майно є обєктом нерухомості, а відтак право власності на такий обєкт підлягає обовязковій державній реєстрації. Проте доказів проведення Відповідачем такої державної реєстрації ТОВ "Планета-Друк" надано не було.

Крім того, посилання відповідача про наявність на спірній земельній ділянці належного йому майна не свідчить про необґрунтованість вимог Рівненської міської ради та законність спірного договору.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами частини 2 статті 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відтак, зважаючи на те, що ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Планета-Друк" не довело суду належними і допустимими доказами тих обставин, на які воно посилалося як на підставу своїх заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість його посилань.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, в повній мірі дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Рівненської міської ради до ТОВ "Планета-Друк" про визнання недійсним договору оренди землі, є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на Відповідача у зв'язку із задоволенням позову.

Керуючись статями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2.Визнати недійсним договір оренди землі № 00274, укладений 27 грудня 2011 року між Рівненською міською радою та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Планета-Друк", зареєстрований в управлінні Держкомзему у м. Рівному, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30 січня 2012 року за № 00274.

3.Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Планета-Друк" (33016, місто Рівне, вулиця Будівельників, будинок 6, ідентифікаційний код: 32354597) на користь Рівненської міської ради (33028, місто Рівне, вулиця Соборна, будинок 12 А, ідентифікаційний код: 34847334) витрати по сплаті судового збору в сумі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп..

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 23 вересня 2016 року.

Суддя Марач В.В.