ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

22 вересня 2016 р. Справа № 902/728/16

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія

«Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз збут»

(21012, м. Вінниця, пров. Щорса, 24)

про стягнення 8 225,14 грн.

при секретарі судового засідання Жиляк С.І.

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1 за довіреністю № 1749 від 29.08.2014р. ;

відповідача : ОСОБА_2 за довіреністю № 30/2016 від 01.08.2016р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз збут» 8 225,14 грн., з яких: 7 702,30 грн. пені та 522,94 грн. три відсотки річних.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 23.06.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтобаз України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз збут» укладено договір купівлі-продажу природного газу № 15-703-РО за умовами якого позивач зобовязався передати у власність відповідача у 2015 році імпортований природний газ, а відповідач зобовязався прийняти та оплачувати газ на умовах цього договору. На виконання умов договору позивач протягом липня-грудня 2015 року поставив відповідачу природний газ на загальну суму 339 114,68 грн..

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20 числа наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач, станом на 12.02.2016 року, повністю сплатив борг за спожитий природний газ. Однак, платежі здійснювались не завжди своєчасно, з порушенням умов договору, що призвело до нарахування штрафних санкцій обумовлених договором та законом.

За вказаним позовом 25.08.2016 року судом порушено провадження у справі № 902/728/16 з призначенням до розгляду на 08.09.2016 року та зобов'язано сторін надати докази необхідні для вирішення спору в даній справі.

07.09.2016 року до суду надійшли пояснення № Vi201-СЛ-921-0916 від 07.09.2016 року за підписом представника відповідача за довіреністю ОСОБА_2, в яких останній зазначає, що газ, що продається за договором, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації релігійним організаціям (споживачам Покупця). Отже, закуплений у позивача природний газ, на виконання умов договору, в подальшому на підставі укладених договорів постачався споживачам, які в свою чергу розрахунки за спожитий природний газ проводили несвоєчасно та не в повному обсязі. Таким чином, відповідач є заручником ситуації, який внаслідок несвоєчасності проведення розрахунків споживачами природного газу, не міг, в свою чергу, своєчасно проводити розрахунки з позивачем.

Окрім того відповідач зазначає, що при проведенні розрахунків пені та трьох відсотків річних позивачем було допущено помилки та неточності.

Так, згідно з п. 6.1. Договору зобов'язання з проведення остаточного розрахунку за фактично переданий газ виникає на підставі підписаного Сторонами акта приймання-передачі газу та здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу.

Таким чином, останнім строком (днем) належного виконання Відповідачем взятого на себе зобов'язання щодо оплати за отриманий природний газ є 19 число місяця.

Так, в вересні та грудні 2015 р. позивач вказує період нарахування пені та трьох процентів річних з 20 числа місяця. Проте 20 вересня та 20 грудня 2015 р. припадає на вихідний день.

У відповідності до ч.1 та ч.З ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду

Як передбачено ч.5 ст. 254 ГК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, оскільки останній день строку, що обчислюється календарними днями та передбачений п. 6.1. Договору, в межах якого не настає відповідальність відповідача у вигляді застосування позивачем штрафної санкції, - припадає на вихідний день - суботу, (враховуючи, що наступний день - неділя, теж вихідний) днем закінчення строку виконання відповідачем зобов'язання щодо поставки товарів згідно Договору, зі спливом якого відповідальність відповідача не настає - є другий за таким вихідним днем робочий день, - вівторок, 22 вересня та відповідно 22 грудня 2016 р.

З урахуванням наведеного відповідач просить відмовити в позові в повному обсязі.

При розгляді справи 08.09.2016 року судом оголошено перерву до 22.09.2016 року .

На визначену судом дату зявилися представники сторін. Представник позивача підтримав позов в повному обсязі. Представник відповідача заперечувала проти позову, з підстав, наведених в поясненнях.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

23 червня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (за договором Продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз збут» (за договором Покупець, відповідач) укладено договір № 15-703-РО купівлі-продажу природного газу. (надалі Договір)

За Договором Продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ , а Покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах Договору. (п. 1.1. Договору)

Пунктом 1.2 Договору передбачено, газ що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації релігійним організаціям (далі споживачі Покупця).

Згідно п. 2.1. Договору, Продавець передає покупцю в період з 01 липня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 149,000 тис. куб. м..

Обсяги газу, що планується передати за Договором (плановий обсяг), можуть змінюватись Сторонами протягом місяця продажу. (п. 2.1.1 Договору)

Відповідно до п. 5.2. Договору ціна за 1000 куб. м природного газу становить 3 300,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, за регульованим тарифом, крім того податок на додану вартість за ставкою 20%.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 3 300,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 660,00 грн., всього з ПДВ 3 690,00 грн..

Як зазначено в п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного Сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

В подальшому між Сторонами підписано додаткові угоди № 1 від 01.10.2015 року, № 2 від 28.10.2015 року та № 3 від 04.11.2015 року, якими внесено зміни до Договору в частині ціни за природний газ та споживачів Покупця.

Судом встановлено, що на виконання взятих на себе договірних зобовязань позивачем передано відповідачу протягом липня-грудня 2015 року, а відповідачем прийнято природний газ в обсязі 99,62 тис. куб м. на загальну суму 339 114,68 грн., що підтверджується актами прийманняпередачі природного газу, наявними в матеріалах справи.

Відповідач за природній газ розрахувався в повному обсязі однак не в зазначений в Договорі термін, що підтверджується банківськими виписками по рахунку.

Зважаючи на те, що відповідачем свої договірні зобовязання не виконано належним чином (за поставлений природний газ здійснено розрахунок несвоєчасно), позивачем заявлено до стягнення з нього 7 702,20 грн. пені та 522,94 грн. 3% річних.

Суд, розглянувши заявлені позивачем вимоги дійшов наступних висновків.

Так, правові наслідки порушення юридичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, приписами статей 534, 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України, а також статтями 229-234 Господарського кодексу України. З урахуванням приписів частини другої статті 625 ЦК України, правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто прострочення у виконанні зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й серед іншого інфляційні нарахування, що обраховуються як добуток від суми основного боргу на індекс інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Матеріалами справи та представниками сторін підтверджено порушення відповідачем умови Договору щодо проведення розрахунків

Таким чином суд вважає, що вимога щодо стягнення трьох відсотків річних є правомірною, оскільки відповідає чинному законодавству.

Перевіривши за допомогою системи «ЛІГА ЗАКОН» правильність розрахунку 3% річних, за визначений в розрахунку період, за визначений в розрахунку період, судом не виявлено помилок, в звязку з чим вказана вимога підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимоги позивача про стягнення 7 702,20 грн. пені, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що у разі якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині реалізації газу, Покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу, Покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити Продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Таким чином суд вважає, що вимога щодо стягнення пені є правомірними, оскільки відповідає умовам укладеного договору та чинному законодавству.

Перевіривши за допомогою системи «ЛІГА ЗАКОН» правильність розрахунку пені, за визначений в розрахунку період, судом не виявлено помилок, в звязку з чим вказана вимога підлягає задоволенню в повному обсязі.

В той же час, суд не може взяти до уваги доводи відповідача викладені в поясненнях стосовно того, що позивачем не вірно визначено строк порушення зобовязання, оскільки, як визнає сам відповідач, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, тобто 19 числа. Так як відповідачем не виконано зобовязання по оплаті поставленого природного газу, у визначений Договором термін, 20 число місяця, наступного за місяцем реалізації газу, є день з якого зобовязання є порушеним, а відтак і нарахування штрафних санкцій, обумовлених договором та визначених законом, починається саме з цієї дати.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Всупереч наведеним вище нормам відповідач не подав до суду доказів в спростування позовних вимог, а заперечення останнього спростовуються наведеним вище.

З огляду на вищевикладене, заявлені позивачем до стягнення позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу за правилами ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницягаз збут» (пров. Щорса, буд. 24, м. Вінниця, 21012, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ) 7 702 (сім тисяч сімсот дві) грн. 20 коп. пені; 552 (пятсот пятдесят дві) грн. 94 коп. 3 % річних та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27 вересня 2016 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи