судді Київського апеляційного господарського суду України Ткаченка Б.О. стосовно постанови від 28.09.2016 року по справі № 44/380-б за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеграл-П» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.07.2016 року за заявою Державного підприємства «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловик» про банкрутство.
На підставі ч. 3 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України вважаю за необхідне висловити окрему думку стосовно постанови Київського апеляційного господарського суду України від 28.09.2016 року по справі № 44/380-б про залишення без змін ухвали Господарського суду міста Києва від 28.09.2016 року, якою, зокрема: відмовлено у задоволенні скарги ТОВ «Інтеграл-П», як правонаступника ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг», на дії та бездіяльність ліквідатора ТОВ «Житловик» Гороховського А.В.; задоволено клопотання ліквідатора боржника Гороховського А.В. про надання згоди на продаж майна ТОВ «Житловик», що є предметом застави ПАТ «АКБ «КИЇВ».
12.11.2014 року арбітражний керуючий Гороховский А.В. з метою реалізації заставного майна, уклав з Товарною біржею «Електронні торги України» Договір № 12/11-14 про проведення аукціону з продажу майна боржника та укладення договору з його переможцем.
27.05.2015 року на веб-сайті було розміщено оголошення про проведення електронних торгів спірного майна 30.06.2015 року.
06.08.2015 року ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг» звернулося зі скаргою на дії арбітражного керуючого Гороховського А.В., у зв'язку з тим, що він розпочав процедуру реалізації заставного майна без згоди заставного кредитора ПАТ «АКБ «КИЇВ».
12.08.2015 року арбітражний керуючий Гороховський А.В. звернувся до суду з клопотанням про надання згоди на реалізацію заставного майна. При цьому, в обґрунтування клопотання арбітражний керуючий Гороховский А.В. послався на те, що він 07.07.2015 року та 03.08.2015 року надсилав на адресу ПАТ «АКБ «КИЇВ» листи про надання згоди на реалізацію заставного майна, проте відповіді не отримав.
Відповідно до ч. 6 ст. ст. 3-1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» при реалізації своїх прав та обов'язків арбітражний керуючий зобов'язаний діяти сумлінно та розумно з урахуванням інтересів боржника та його кредиторів.
Частиною 11 ст. ст. 3-1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що невиконання або неналежне виконання обов'язків, покладених на арбітражного керуючого згідно з цим Законом, за відсутності наслідків, передбачених цією статтею, може бути підставою для усунення арбітражного керуючого від виконання ним своїх обов'язків, про що господарський суд виносить ухвалу.
Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема, такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та оцінку майна банкрута; аналізує фінансове становище банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.
Положеннями ч. 4 ст. 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що дії ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть бути оскаржені до господарського суду власником майна (органом, уповноваженим управляти майном) банкрута; особою, яка відповідає за зобов'язаннями банкрута; кожним кредитором окремо або комітетом кредиторів; особою, яка, посилаючись на свої права власника або іншу підставу, передбачену законом чи договором, оспорює правомірність віднесення майнових активів або коштів до ліквідаційної маси.
Згідно з ч. 4 ст. 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції чинній після 19.01.2013 року, яка підлягає застосування у даному випадку згідно) майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов'язаннями, які воно забезпечує. Продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду.
Вважаю за необхідне зазначити, що приписи даної норми передбачають, перед початком процедури реалізації заставного майна, отримання відповідної згоди від заставного кредитора, а у випадку її відсутності - згоди суду.
У даному випадку, позивач розпочав процедуру реалізації без відповідного погодження. Посилання на неоднозначність практики не може бути підставою для неотримання такої згоди. Надсилання листів з метою отримання згоди заставодавця на реалізацію заставного майна після того, як розпочато процедуру реалізації є неналежним виконанням арбітражним керуючим Гороховським А.В. своїх повноважень, встановлених ч. 4 ст. 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».
За таких обставин, вважаю, що скарга на дії арбітражного керуючого Гороховського А.В., з вказаних підстав, має бути задоволена, та, відповідно, відмовлено останньому у задоволенні клопотання про надання згоди на реалізацію заставного майна.
Суддя
Київського апеляційного
господарського суду Б.О. Ткаченко
"28" вересня 2016 р.