КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2016 р. Справа№ 910/8543/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Яковлєва М.Л.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 20.09.2016 року,

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова група "Ю.БІ.АЙ" на рішення господарського суду міста Києва від 07.07.2016 року

по справі № 910/8543/16 (суддя: Павленко Є.В.)

за позовом приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс"

до приватного акціонерного товариства "Страхова група "Ю.БІ.АЙ"

про стягнення 14 824,68 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.07.2016 року у справі № 910/8543/16 позовні вимоги приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс" задоволено в повному обсязі.

Не погодившись із вказаним рішенням, приватне акціонерне товариство "Страхова група "Ю.БІ.АЙ" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 07.07.2016 року у справі № 910/8543/16 - скасувати та прийняти нове рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2016 року апеляційну скаргу по справі № 910/8543/16 прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 20.09.2016 року у зв'язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці та припиненням повноважень судді Лобаня О.І., які входять до складу колегії суддів і не є суддями-доповідачами, визначено новий склад суду: головуючий суддя Тищенко О.В, судді: Іоннікова І.А., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2016 року справу № 910/8543/16 прийнято до провадження у визначеному складі суддів.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 20.09.2016 року представник приватного акціонерного товариства "Страхова група "Ю.БІ.АЙ" надав суду свої пояснення по справі в яких підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів зазначених у ній та просив суд апеляційної інстанції скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення суду, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс" у судовому засіданні суду апеляційної інстанції 20.09.2016 року також надав суду свої пояснення по справі в яких, заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, 27 жовтня 2014 року в місті Києві по вулиці Василенка, сталась ДТП за участі автобуса марки "МАЗ 107467", державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля "FORD FOCUS", державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 Вказані обставини підтверджуються наявною в матеріалах справи копією відомості про дорожньо-транспортну пригоду № 9455265.

Внаслідок вказаної ДТП пошкоджено автомобіль марки "FORD FOCUS", державний номерний знак НОМЕР_2 (застрахований транспортний засіб). Власником застрахованого автомобіля є товариство з обмеженою відповідальністю "Роберт Бош ЛТД", що підтверджується долученою до матеріалів справи копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Пошкоджений транспортний засіб застрахований позивачем на підставі договору добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземних транспортних засобів від 21 листопада 2013 року № 1040274 (далі - договір).

Постановою Солом'янського районного суду міста Києва від 25 листопада 2014 року в справі № 760/23343/14-п водія автобуса марки "МАЗ 107467", державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що страховий акт від 2 червня 2015 року № 1736/14/50/ТР25/00/3 та розрахунок розміру страхового відшкодування, складені позивачем на підставі рахунку-фактури СТО від 4 березня 2015 року № С000022604. Сума страхового відшкодування в розмірі 15 824,68 грн. сплачена позивачем страхувальнику шляхом перерахування на рахунок ремонтного СТО, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень від 27 лютого 2015 року № 01280 та від 12 червня 2015 року № 03966.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, здійснивши виплату страхового відшкодування, позивач набув право потерпілої особи в межах здійсненої виплати. З матеріалів справи вбачається, 25 червня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування № 1455/8.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого ТЗ є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП. При цьому, на переконання колегії суддів, звіт про оцінку ТЗ є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ. Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015року №3-50гс15.

З матеріалів справи вбачається, що на час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність винного в цій ДТП водія ОСОБА_2, як особи, що на законних підставах експлуатує автобус марки "МАЗ 107467", державний номерний знак НОМЕР_1, застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) № АІ/3573494 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 100 000,00 грн., франшиза - 1000,00 грн).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач є особою, на яку вказаним полісом покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автобуса марки "МАЗ 107467", державний номерний знак НОМЕР_1, на час ДТП.

З матеріалів справи вбачається що під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач частковою сплатив позивачу заборгованості в сумі 2 319,06 грн. Не сплачено залишилась заборгованість у сумі 12 505,62 грн.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, колегія суддів погоджується, що до позивача у зв'язку зі здійсненою страховою виплатою за вищевказаною ДТП перейшло право вимоги до відповідача на суму відшкодування.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічну позицію викладено в статті 9 Закону України "Про страхування".

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АІ/3573494 та положення статей 12, 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статей 9, 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1192 ЦК України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у відповідача в зв'язку з настанням ДТП виник обов'язок відшкодувати позивачу шкоду у розмірі суми, право на вимогу якої перейшло до позивача. Отже, до стягнення з відповідача підлягає сума грошових коштів, яка не перевищує фактичну вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, у межах ліміту відповідальності відповідача, за вирахуванням суми франшизи в розмірі 1 000,00 грн. та раніше сплаченої частини суми страхового відшкодування в розмірі 2 319,06 грн., тобто в розмірі 12 505,62 грн.

Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивач отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не була зобов'язана звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, в якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, та може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 4 листопада 2014 року (справа № 3-165гс14).

Доводи скаржника про те, що при стягненні страхового відшкодування місцевим господарським судом не було вирахувано суму франшизи у розмірі 1000 грн. судова колегія апеляційного господарського суду вважає необґрунтованими та помилковими, оскільки, як вбачається з позовної заяви, позивачем при зверненні до суду з даними позовом вже було самостійно вирахувано 1000 грн. франшизи. Так, за платіжними дорученнями позивач перерахував Автолайф центр СТО ТОВ страхове відшкодування у сумі 15824,68 грн. При цьому, відповідачем було сплачено позивачу 2 319,06 грн., та за вирахуванням 1000 грн. франшизи, та заяви про зменшення позовних вимог позивач просив суд стягнути з відповідача 12505,62 грн.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позов та стягнув з ПрАТ "Страхова група "Ю.БІ.АЙ" на користь ПрАТ "Європейський страховий альянс" 12 505,62 грн. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування).

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не було подано належних та переконливих доказів в заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 07.07.2016 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги ПрАТ "Страхова група "Ю.БІ.АЙ" слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 07.07.2016 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова група "Ю.БІ.АЙ" на рішення господарського суду міста Києва від 07.07.2016 року у справі № 910/8543/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 07.07.2016 року у справі № 910/8543/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/8543/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

М.Л. Яковлєв