ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" вересня 2016 р.Справа № 916/4806/15

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Зайцев Ю.О.

При секретарі судового засідання Себовій О.О.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 (довіреність від №2736 від 03.12.2015р.);

Від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність від 07.09.2016р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі відокремленого підрозділу ОСОБА_3 філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (адміністрація ОСОБА_3 морського порту) до відповідача ОСОБА_3 регіональної служби Державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті м. Одеси про стягнення 20284,36грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: Державне підприємство „Адміністрація морських портів України в особі відокремленого підрозділу ОСОБА_3 філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (адміністрація ОСОБА_3 морського порту) (далі Позивач) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 регіональної служби Державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті м. Одеси (далі Відповідач) про стягнення 20284,36грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.12.15р. (суддею Малярчук І.А.) було порушено провадження у справі №916/4806/15/ із призначенням її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Рішенням господарського суду Одеської області від 17.02.2016р. у справі № 916/4806/15 позов Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі відокремленого підрозділу ОСОБА_3 філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (адміністрація ОСОБА_3 морського порту) було задоволено повністю.

Постановою ОСОБА_3 апеляційного господарського суду від 06.04.2016р. рішення господарського суду Одеської області по справі №916/4806/15 було залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.06.2016р., постанову ОСОБА_3 апеляційного господарського суду від 06.04.2016р. та рішення господарського суду Одеської області від 17.02.2016р. у справі № 916/4806/15 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

На підставі розпорядження. керівника апарату суду №676 від 12.07.2016р., відповідно до п.2.3.50. ОСОБА_4 про автоматизовану систему документообігу суду, та відповідно до п.4.2.3. рішення Зборів суддів господарського суду Одеської області (протокол №17-4/2016 від 21-22.04.2016р.) призначено повторний автоматичний розподіл справи №916/4806/15 та вказану справу передано на розгляду судді Зайцева Ю.О.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.07.2016р. справу №916/4806/15 прийнято до провадження суддею Зайцевим Ю.О. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 27.07.2016р. о 14:45.

В судовому засіданні від 27.07.2016р. позивач надав до суду письмові пояснення (вх.суду№18754/16 від 27.07.2016р.), відповідач надав заперечення на позов (вх.суду№18753/16 від 27.07.2016р.).

В судовому засіданні від 27.07.2016р. було оголошено перерву по 08.08.2016р. о 10:15.

08.08.2016р. за вх.суду№19537/16 позивач надав письмові пояснення.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.08.2016р. відкладено розгляд справи на 29.08.2016р. об 11:45.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.08.2016р. відкладено розгляд справи на 12.09.2016р. об 11:00.

В судовому засіданні від 12.09.2016р. було оголошено перерву по 26.09.2016р. о 10:00.

В судовому засіданні 12.09.2016р. представник відповідача надав до суду клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів відповідно до ст. 69 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.09.2016р. клопотання представника відповідача про продовження строку розгляду справи задоволено, строк розгляду справи продовжено на 15 днів.

В судовому засіданні 26.09.2016р. відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

14.10.2009р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (Орендодавець) та ОСОБА_3 регіональною службою Державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті м. Одеси (Орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №ДФ206 відповідно до якого Орендар прийняв у користування нежитлові приміщення 2-го поверху, розташовані у будівлі побутових приміщень, загальною площею 183,3кв.м., за адресою: м. Одеса, Митна площа,1, які знаходяться на балансі Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (Адміністрація ОСОБА_3 морського порту), договір укладено строком до 14.08.2015р. включно (п.п.1.1., 10.1. договору, п.1 договору про внесення змін №ДФ206/1 від 22.08.2012р., п.1 договору про внесення змін №ДФ206/2 від 13.06.2013р.), балансоутримувачем орендованого майна є ДП „Адміністрація морських портів України (Адміністрація ОСОБА_3 морського порту) за умовами даного договору з 13.06.2013р. (п.5 договору про внесення змін до договору оренди №ДВ 206/2 від 13.06.2013р.).

Фактично майно в оренду відповідачу було передано 14.10.2009р. за актом приймання-передачі.

27.01.2010р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (Орендодавець) та ОСОБА_3 регіональною службою Державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті м. Одеси (Орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №ДФ32 відповідно до якого Орендар прийняв за актом приймання-передачі від 27.01.2010р. нежитлове приміщення, загальною площею 72,1кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Андріївського,2, що з 13.06.2013р. перебуває на балансі ДП „Адміністрація морських портів України (Адміністрація ОСОБА_3 морського порту). Строк дії договору визначено до 27.01.2016р. включно (п.п.1.1., 1.10. договору, п.1 договору про внесення змін до договору оренди №ДФ32/6 від 21.01.2015р., п.п.1, 5 договору про внесення змін до договору оренди №ДФ32/4 від 13.06.2013р.).

30.07.2010р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (Орендодавець) та ОСОБА_3 регіональною службою Державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті м. Одеси (Орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №ДФ260 за яким. Згідно акту приймання передачі від 30.07.2010р. Орендар отримав у користування нежитлове приміщення будинку площею 33,1кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, Митна площа, 1, яке перебуває на балансі ДП „Адміністрація морських портів України (Адміністрація ОСОБА_3 морського порту). Строк дії договору визначено до 30.05.2016р. включно (п.п.1.1., 1.10. договору, п.1 договору про внесення змін до договору оренди №ДФ-260/1 від 31.05.2013р., п.п.1, 5 договору про внесення змін до договору оренди №ДФ-260/2 від 13.06.2013р.), та яке було повернуто згідно акту прийому-передачі (повернення) майна від 18.03.2014р.

Відповідно до п.5.9. договорів оренди №ДФ32 від 27.01.2010р., №ДФ206 від 14.10.2009р., №ДФ260 від 30.07.2010р. орендар зобовязався здійснювати витрати, повязані з утриманням орендованого майна. Протягом 15 робочих днів після підписання договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг.

Як зазначає позивач, 16.09.2015р. він звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування вартості отриманих послуг щодо забезпечення орендованих приміщень тепло- та водопостачанням та водовідведенням, на що з боку відповідача отримав відмову за №866 від 25.09.2015р. з посиланням на відсутність правових підстав для взяття службою бюджетних зобовязань за визначеною позивачем заборгованістю.

За розрахунком позивача вартість наданих відповідачу послуг з теплопостачання за період з 11.11.2013р. по 31.12.2013р. складає 13901,70грн., а за водопостачання та водовідведення 3000,93грн., загалом вартість наданих послуг складає 19902,63грн. з врахуванням ПДВ 20284,36грн.

В обґрунтування сум заборгованості позивач надав накази Адміністрації ОМП №527 від 24.12.2013р. „Про введення тарифів на питну воду від водопровідної мережі ДП „АМПУ, №435 від 15.11.2013р. „Про введення тарифів на відшкодування витрат з теплопостачання тепло енергії від котелень на дизельному паливі, №208 від 29.08.2013р. „Про введення тарифів на відшкодування витрат з теплопостачання тепло енергії від котелень на природному газі, №2 від 13.06.2013р. „Про затвердження місцевих тарифів.

Позивач стверджує, що на підставі договору №КД5123 від 01.09.2004р. в редакції додаткової угоди №КД-5123/20 від 13.01.2103р., укладеного із ТОВ „Інфокс в особі Філії „Інфоксводоканал, протягом 2013р. отримував послуги з водопостачання, водовідведення, теплопостачання для приміщень, що знаходяться на його балансі, у т.ч. на орендовані відповідачем, про що свідчать подані позивачем до матеріалів справи рахунки Філії „Інфоксводоканал, та здійснював повністю оплату за ці послуги, підтвердженням чого слугують платіжні доручення №670 від 27.09.2013р., №№580, 587 від 17.09.2013р., №№757, 758, 765 від 11.10.2013р., №№1062, 1059, 1060 від 11.11.2013р., №№1507, 1495 від 17.12.2013р., №1591 від 25.12.2013р., №№163, 162, 167 від 20.01.2014р.

Орендовані відповідачем приміщення є невідємною частиною будівель, в яких вони розташовані, мають спільні системи тепло- та водопостачання, а також водовідведення, у звязку з чим позивач позбавлений технічної можливості відключити окремі приміщення, що орендує відповідач, від зазначених систем, оскільки це призведе до порушення прав позивача та інших орендарів.

Враховуючи відмову відповідача від сплати за фактично отримані послуги, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості за фактично отримані послуги тепло- та водопостачання, а також водовідведення у сумі 20284,36грн.

Відповідач проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що у відповідача відсутній обовязок оплатити поставлені позивачем послуги у звязку із відсутністю на той час між сторонами оформлених договорів на відшкодування експлуатаційних витрат, що спричинило неможливість оформлення відповідних бюджетних зобовязань. Згідно поданих відповідачем ОСОБА_4, довідок ГУДКСУ в Одеській області №05-08/33-789 від 01.02.2013р., №05-08/4-455 від 17.01.2014р., №05-08/106-2632 від 02.04.2105р. ОСОБА_3 регіональна служба Державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті м. Одеси є державним органом ветеринарної медицини, повністю фінансується з державного бюджету.

Відповідач зазначає, що договір на відшкодування експлуатаційних витрат між сторонами був укладений лише 12.03.2014р. та відповідно до його умов його дія поширюється на відносини сторін, що склались до його укладання, а саме, з 01.01.2014р., тобто, даний договір спірні правовідносини сторін не регулює, позаяк, не підлягає судом дослідженню і аналізу.

Рішенням господарського суду Одеської області від 17.02.2016р. у справі № 916/4806/15 (суддя Малярчук І.А.) позов Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі відокремленого підрозділу ОСОБА_3 філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (адміністрація ОСОБА_3 морського порту) було задоволено повністю.

Постановою ОСОБА_3 апеляційного господарського суду від 06.04.2016р. рішення господарського суду Одеської області по справі №916/4806/15 було залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.06.2016р., постанову ОСОБА_3 апеляційного господарського суду від 06.04.2016р. та рішення господарського суду Одеської області від 17.02.2016р. у справі № 916/4806/15 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Передаючи справу на новий розгляд в своїй постанові Вищий господарський суд України зазначив, що послуги з тепло- та водопостачання, а також водовідведення споживались відповідачем на підставі укладених договорів оренди проте без укладеного договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг у звязку з чим правовідносини між сторонами виникли на підставі ст.ст.1212, 1213 Цивільного кодексу України та ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України, однак судами попередніх інстанцій було визнано необгрутованими розрахунки позивача у заявленій сумі, проте такий висновок суд касаційної інстанції визнав помилковими.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їх відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (Орендодавець) та ОСОБА_3 регіональною службою Державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті м. Одеси (Орендар) було укладено низку договорів оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, а саме №ДФ206 від 14.10.2009р. за яким відповідач прийняв у користування нежитлові приміщення 2-го поверху, розташовані у будівлі побутових приміщень, загальною площею 183,3кв.м., за адресою: м. Одеса, Митна площа,1, які знаходяться на балансі Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (Адміністрація ОСОБА_3 морського порту). Договір укладено строком до 14.08.2015р. включно (п.п.1.1., 10.1. договору, п.1 договору про внесення змін №ДФ206/1 від 22.08.2012р., п.1 договору про внесення змін №ДФ206/2 від 13.06.2013р.), №ДФ32 від 27.01.2010р. за яким відповідач прийняв у користування нежитлове приміщення, загальною площею 72,1кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Андріївського,2, строк дії договору визначено до 27.01.2016р. включно (п.п.1.1., 1.10. договору, п.1 договору про внесення змін до договору оренди №ДФ32/6 від 21.01.2015р., п.п.1, 5 договору про внесення змін до договору оренди №ДФ32/4 від 13.06.2013р.) та №ДФ260 від 30.07.2010р. за яким відповідач прийняв у користування нежитлове приміщення будинку площею 33,1 кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, Митна площа, 1, строк дії договору визначено до 30.05.2016р. включно (п.п.1.1., 1.10. договору, п.1 договору про внесення змін до договору оренди №ДФ-260/1 від 31.05.2013р., п.п.1, 5 договору про внесення змін до договору оренди №ДФ-260/2 від 13.06.2013р.), згідно акту прийому-передачі (повернення) майна від 18.03.2014р. орендар повернув орендодавцю майно, орендоване за договором №ДФ260 від 30.07.2010р.

Балансоутримувачем зазначених приміщень за всіма договорами оренди є ДП „Адміністрація морських портів України (Адміністрація ОСОБА_3 морського порту).

Відповідно до умов договорів оренди відповідач зобовязався здійснювати витрати, повязані з утриманням орендованого майна. Протягом 15 робочих днів після підписання цього договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг.

Орендовані відповідачем приміщення є невідємною частиною будівель, в яких вони розташовані, мають спільні системи тепло- та водопостачання, а також водовідведення.

Однак судом встановлено, що договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг було укладено між сторонами лише 12.03.2014р.

Тобто за період користування орендованими приміщеннями на підставі договорів оренди, відповідач користувався послугами тепло-, водопостачання та водовідведення без укладеного договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг про що також зазначено в постанові Вищого господарського суду України від 23.06.2016р.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.1212, ч.ч.1, 2 ст.1213 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. ОСОБА_4 цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. ОСОБА_4 цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Правовідносини між сторонами дійсно виникли на підставі укладених договорів оренди №ДФ32 від 27.01.2010 року, №ДФ206 від 14.10.2009 року, №ДФ260 від 30.07.2010 року, за якими відповідач зобовязався здійснювати витрати, повязані з утриманням орендованого майна шляхом укладення з Балансоутримувачем окремих договорів на відшкодування витрат Балансоутримувача, однак умовами даних договорів було зобов'язання відповідача укласти договір з Балансоутримувачем про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг протягом 15 календарних днів, однак договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг було укладено між сторонами лише 12.03.2014р. у звязку з чим за період з 13.06.2013р. по 31.12.2013р. мало місце фактичне отримання послуг з теплопостачання та водовідведення на бездоговірній основі, що виключає можливість застосування норм щодо безпідставного набуття грошових коштів. Факт неналежного виконання умов договорів оренди в частині неукладення договору на відшкодування витрат тягне за собою наслідки, передбачені нормами зобовязального права.

Незважаючи на відсутність договору, в цілях недопущення порушення конституційного права громадян, які також являються споживачами теплової енергії в будинку, в якому розташовані об'єкти оренди відповідача, на забезпечення їх здоров'я та права на достатній життєвий рівень, позивач здійснював постачання тепло- та водопостачання, а також водовідведення.

Приміщення відповідача не є відокремленим від будинку в цілому та не може бути відключеним від єдиної систем тепло- та водопостачання, а також водовідведення.

Таким чином, позивач не мав ніякої технічної можливості не надавати послуги тепло- та водопостачання, а також водовідведення в орендовані відповідачем приміщення, оскільки системи тепло- та водопостачання, а також водовідведення нежитлових приміщень відповідача є невід'ємною частиною системи тепло- та водопостачання, а також водовідведення всього будинку.

Бездоговірне споживання тепло- та водопостачання, а також водовідведення не є правовою підставою для звільнення споживача (у даному спорі - відповідача) від її оплати.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що послуги дійсно надавались, проте, як зазначено в постанові Вищого господарського суду України від 23.06.2016р. судами не було встановлено належним чином вартості отриманих відповідачем послуг.

При новому розгляді справи позивачем були надані пояснення стосовно розрахунку вартості наданих відповідачу послуг з теплопостачання за період з 11.11.2013р. по 31.12.2013р. у сумі 13901,70грн., а за водопостачання та водовідведення у сумі 3000,93грн.

На підтвердження обґрунтованості розрахунків позивачем при первісному розгляді справи були подані до матеріалів справи накази Адміністрації ОМП №527 від 24.12.2013р. „Про введення тарифів на питну воду від водопровідної мережі ДП „АМПУ, №435 від 15.11.2013р. „Про введення тарифів на відшкодування витрат з теплопостачання тепло енергії від котелень на дизельному паливі, №208 від 29.08.2013р. „Про введення тарифів на відшкодування витрат з теплопостачання тепло енергії від котелень на природному газі, №2 від 13.06.2013р. „Про затвердження місцевих тарифів.

Крім того позивач, на підставі договору №КД5123 від 01.09.2004р. в редакції додаткової угоди №КД-5123/20 від 13.01.2103р., укладеного із ТОВ „Інфокс в особі Філії „Інфоксводоканал, протягом 2013р. отримував послуги з водопостачання, водовідведення, теплопостачання для приміщень, що знаходяться на його балансі, у т.ч. на орендовані відповідачем, про що свідчать подані позивачем до матеріалів справи рахунки Філії „Інфоксводоканал, та здійснював повністю оплату за ці послуги, підтвердженням чого слугують платіжні доручення №670 від 27.09.2013р., №№580,587 від 17.09.2013р., №№757,758,765 від 11.10.2013р., №№1062,1059,1060 від 11.11.2013р., №№1507,1495 від 17.12.2013р., №1591 від 25.12.2013р., №№163, 162, 167 від 20.01.2014р.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі відокремленого підрозділу ОСОБА_3 філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (адміністрація ОСОБА_3 морського порту) до відповідача ОСОБА_3 регіональної служби Державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті м. Одеси про стягнення 20284,36грн., обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, тому підлягають задоволенню.

У звязку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі відокремленого підрозділу ОСОБА_3 філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (адміністрація ОСОБА_3 морського порту) до відповідача ОСОБА_3 регіональної служби Державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті м. Одеси про стягнення 20284,36грн. задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_3 регіональної служби Державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті м. Одеси (65000, м. Одеса, вул. Маршала Говорова, 7, ) на користь Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі відокремленого підрозділу ОСОБА_3 філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (адміністрація ОСОБА_3 морського порту) (65026, м. Одеса, Митна площа, 1, ) 20284/двадцять тисяч двісті вісімдесят чотири/грн. 36коп. вартості послуг тепло- та водопостачання та водовідведення, 1218/одна тисяча двісті вісімнадцять/грн. судового збору.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до ОСОБА_3 апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційноїкарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст складено та підписано 03 жовтня 2016 р.

Суддя Ю.О. Зайцев