ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26 вересня 2016 р. Справа № 903/677/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група Укрресурс

до Дочірнього підприємства Волинський облавтодор ВАТ Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України

про стягнення 16 353,49грн.

Суддя Філатова С.Т.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. від 05.09.2016р. №828

від відповідача: ОСОБА_2, дов. від 24.03.2016р. №28

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України розяснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки сторін.

У судовому засіданні 26.09.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю Торгова група Укрресурс звернулось з позовом до дочірнього підприємства Волинський облавтодор ВАТ Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України про стягнення 16 353,49грн., в т.ч. 1 310,00грн. річних та 15 043,49грн. інфляційних втрат за період з 04.03.2014р. по 01.09.2016р. згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем рішення господарського суду Волинської області від 17.02.2014р. у справі № 903/77/14, яким стягнуто з ДП Волинський облавтодор ВАТ Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України в користь ТзОВ Торгова група Укрресурс 17 478,16грн. заборгованості на підставі договору про переведення боргу №12-02/1 від 12.02.2013 року, укладеного між між ТзОВ ВКФ Просперітет (первісний кредитор), ДП Волинський облавтодорВАТ ДАК Автомобільні дороги України (боржник), ТзОВ Торгова група Укрресурс (новий кредитор).

Ухвалою суду від 16.09.2016р. порушено провадження у справі. Зобовязано подати суду: позивача - докази невиконання наказу господарського суду Волинської області від 04.03.2014р. у справі №903/77/14 (довідка ДВС тощо); відповідача - пояснення (обґрунтовані доводи та заперечення) по суті позовних вимог, докази виконання наказу господарського суду Волинської області від 04.03.2014р. у справі №903/77/14, у випадку заперечень щодо розрахунків подати контррозрахунок.

Представник позивача у клопотанні від 22.09.2016р. зазначив, що 12.09.2016р. відповідачем на рахунок позивача було сплачено 1 699,93грн. судового збору та 17 478,16грн. згідно постанови про відкриття виконавчого провадження №42451771 від 13.03.2014р., виданої головним державним виконавцем ВПВР ДВС ГУ юстиції.

Представник відповідача у клопотанні від 26.09.2016р. №887 та у судовому засіданні просив позов задовольнити частково, оскільки інфляційні нарахування за період з 04.03.2014р. по 01.09.2016р. складають 14 956,39грн., а позивачем нараховано 15 043,49грн. До клопотання долучив платіжні доручення від 12.09.2016р. №1122 про сплату 17 478,16грн. та 1 699,93грн. судового збору згідно постанови про відкриття виконавчого провадження №42451771 від 13.03.2014р.

Господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши долучені до справи докази, -

встановив:

Рішенням господарського суду Волинської області від 17.02.2014р. у справі №903/77/14 стягнуто з ДП Волинський облавтодор ВАТ Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України в користь ТзОВ Торгова група Укрресурс 17 478,16 грн. заборгованості.

Рішення суду набрало законної сили 03.03.2014р.

На виконання рішення суду видано наказ від 04.03.2014р. №903/77/14.

Посилаючись на невиконання відповідачем рішення господарського суду Волинської області від 17.02.2014р. у справі №903/77/14, керуючись приписами ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач звернувся з позовом про стягнення 16 353,49грн., в т.ч. 1 310,00грн. річних та 15 043,49грн. інфляційних втрат за період з 04.03.2014р. по 01.09.2016р., нарахованих на суму, стягнуту вказаним рішенням суду.

Водночас, відповідачем платіжними дорученнями від 12.09.2016р. №1122 перераховано 17 478,16грн. заборгованості та 1 699,93грн. судового збору згідно постанови про відкриття виконавчого провадження №42451771 від 13.03.2014р.

В силу ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд України у листах від 01.06.2012р. Висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України за 2010-2011р.р., від 18.02.2014р. Аналіз практики застосування статті 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві та Вищий господарський суд України у п.п. 1.3, 3.1, 4.1, 7.1 постанови пленуму від 17.12.2013р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань зауважив, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафними санкціями та входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті, та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Тобто, ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, має в силу ч. 2 ст. 625 ЦК України сплатити кредиторові три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зазначену правову позицію наведено також у постановах Верховного Суду України від 20.12.2010 №10/25, від 04.07.2011 №13/210/10, від 12.09.2011 №6/433-42/183, від 14.11.2011 №12/207, від 23.01.2012 №37/64.

Вищий господарський суд України п. 1.3 постанови пленуму від 17.12.2013р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань зауважив, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", і ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Тобто, позивач правомірно звернувся до суду з позовом про стягнення річних та інфляційних втрат у звязку з невиконанням відповідачем рішення суду, яке набрало законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, наказ суду видано 04.03.2014р., рішення суду виконано 12.09.2016р., що стверджується платіжними дорученнями від 12.09.2016р. №1122 про сплату 17 478,16грн. та 1 699,93грн. судового збору згідно постанови про відкриття виконавчого провадження №42451771 від 13.03.2014р. та не заперечено відповідачем, позивачем нараховано 1 310,00грн. річних та 15 043,49грн. інфляційних втрат за період з 04.03.2014р. по 01.09.2016р. згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту ст.253 ЦК України, період для нарахування річних та інфляційних витрат повинен починатися з 05.03.2014р.

Згідно розрахунку інфляційних нарахувань та річних, перевірених за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3, за період з 05.03.2014р. по 01.09.2016р. інфляційні збитки становлять 14 956,53грн., річні - 1 310,14грн.

До стягнення підлягає 14 956,53грн. інфляційних збитків та 1 310,10грн. річних (в межах заявлених позовних вимог).

У стягненні 86,96грн. інфляційних втрат слід відмовити.

Оскільки спір до суду доведений з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору в сумі 1 370,67грн. (пропорційно сумі задоволених позовних вимог) слід віднести на нього згідно зі ст.49 ГПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 253, ч. 2 ст. 625 ЦК України, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м.Луцьк, вул.Ковельська,41,

на користь товариства з обмеженою відповідальністю Торгова група Укрресурс, м.Львів, вул.Котляревського, 35/11,

14 956,53грн. інфляційних втрат, 1 310,00грн. річних, 1 370,67грн. судового збору. Всього: 17 637,20грн.

3.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4.У стягненні 86,96грн. річних відмовити.

Повне рішення складено

27.09.2016р.

Відповідно до ст.85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до вимог ст.84 цього Кодексу.

Суддя С.Т.Філатова