ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2016 р.Справа № 915/326/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Мишкіної М.А.

суддів Будішевської Л.О., Таран С.В.

при секретарі судового засідання Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників сторін:

від С(Ф)Г «Корунд» - ОСОБА_1 директор; ОСОБА_2 за довіреністю;

від С(Ф)Г «Агат» - не зявився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «Корунд»

на рішення господарського суду Миколаївської області від 25 травня 2016 року

по справі №915/326/16

за позовом Селянського (фермерського) господарства «Корунд»

до Селянського (фермерського) господарства «Агат»

про зобовязання повернути із незаконного володіння техніку

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 22.09.2016р. згідно ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

25.03.2016р. Селянське (фермерське) господарство «Корунд» (надалі позивач, С(Ф)Г «Корунд») звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовом до Селянського (фермерського) господарства «Агат» (надалі відповідач, С(Ф)Г «Агат»), в якому просило суд зобовязати відповідача повернути позивачу із незаконного володіння наступну техніку скирдометач та культиватор КЛД-3.0, заводський номер 160.

В обґрунтування позовних вимог С(Ф)Г «Корунд» зазначило, що у 2003 році позивачем було придбано у власність скирдометач вартістю 1500грн., що підтверджується накладною №35 від 06.03.2003р., виданою ТзОВ «Колос», с.В.Бийгань Закарпатської області. У 2007 році господарством було придбано культиватор КЛД-3.0 вартістю 24тис.грн., що підтверджується накладною ТОВ-001132 від 27.07.2007р. Зазначену техніку господарство використовувало у господарській діяльності. Зберігалась техніка на майданчику біля майстерні, яка до 22.05.2015р. належала СФГ «Корунд», а з 22.05.2015р. за договором міни перейшла у власність ОСОБА_3 - голови СФГ «Агат». В 2015 році голова СФГ «Агат» ОСОБА_3, маючи вільний доступ до території, де зберігалась належна СФГ «Корунд» техніка, забрав і перевіз до власного двору скирдометач та культиватор, які використовує у господарській діяльності СФГ «Агат». Повертати вказану техніку законному власнику не бажає.

З посиланням на норми ст.ст.316, 321, 387, 400 ЦК України позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

20.04.2016р. та 13.05.2016р. позивач подав суду заяви про уточнення підстав позову, в яких посиланням на приписи ст.387, 397, 400, 1212 ЦК України просив суд зобовязати відповідача повернути позивачу із незаконного володіння безпідставно набуту техніку: скирдометач Пф-0.5, №179295; культиватор КЛД-3.0, №160, заводський № 0610к116.

17.05.2016р. відповідач подав господарському суду Миколаївської області заяву про залишення позовної заяви С(Ф)Г Корунд без розгляду.

18.05.2016р. та 25.05.2016р. С(Ф)Г «Агат» подало місцевому господарському суду заперечення на позовну заяву, в яких просило відмовити у задоволенні позову С(Ф)Г «Корунд» у повному обсязі.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 25.05.2016р. (суддя Фролов В.Д.) в позові відмовлено повністю.

Рішення суду обґрунтовано посиланням на норми ст.ст.1212, 11, 177, ч.1 ст.509, 202, 205 ЦК України, ст.181 ГК України та вмотивовано тим, що з постанови Доманівського РВ УМВС України від 29.09.2015р. вбачається, що керівники обох підприємств вели спільну діяльність, що також підтверджено керівником С(Ф)Г «Агат» ОСОБА_4 ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердив, що він як керівник С(Ф)Г «Агат» разом з попереднім керівником керівник С(Ф)Г «Корунд» ОСОБА_5 співпрацювали, разом купували техніку, деяку з них оформили на СФГ Корунд, оскільки і надалі планували працювати далі. Проте, зі зміною керівництва почався поділ спільно придбаного майна. Як свідчить аналіз матеріалів справи, відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству. Крім того, техніка не передавались у власність чи користування, її було придбано у спільну власність за результатами співпраці та договірних відносин між сторонами, що підтверджено обставинами викладеними в постанові від 29.09.2015р. та поясненнями ОСОБА_3 наданими в судовому засіданні 25.05.2016. Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Це підтверджено і правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в постанові від 14.10.2014р. у справі №922/1136/13 щодо застосування ст. 1212 ЦК України при наявності договірного характеру правовідносин, що виникли між сторонами. Беручи до уваги вищевикладене, позов С(Ф)Г «Корунд» до С(Ф)Г «Агат» про повернення із незаконного володіння безпідставно набутої техніки, є безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає.

Не погодившись з рішенням суду від 25.05.2016р., С(Ф)Г «Корунд» звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги С(Ф)Г «Корунд» зазначило, що рішення прийняте на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального та процесуального права; підлягає скасуванню з наступних підстав:

- ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що між сторонами спору існував договір про спільну діяльність. У зв'язку з цим підставою позовних вимог не можуть бути положення ст.1212 ЦК України. Обґрунтовуючи рішення, суд посилається на припис ч.1ст.181 ГК України, якою регулюється загальний порядок укладання господарських договорів. Господарським кодексом України укладання договорів про спільну діяльність не врегульовано, але даний вид договорів врегульовано ЦК України, зокрема ст.ст.1130, 1131, які не було застосовано судом при ухваленні рішення;

- У матеріалах справи відсутні докази того, що між сторонами спору існував договір про спільну діяльність і, що саме техніка, яка є предметом спору була внеском у спільну діяльність двох господарств. Натомість, з боку позивача, суду надано достатньо доказів того, що спірне майно є власністю позивача. І не надано жодного доказу з боку відповідача, що він має право володіти спірним майном, або заволодів ним законним шляхом;

- судом, який вважає, що договір відбувся «шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень» не було досліджено, які саме замовлення було прийнято до виконання, чи було досягнуто між сторонами спору згоди з приводу взаємних права та обов'язки учасників спільної діяльності, обов'язків кожного з учасників; розмір та порядок внесення учасниками грошових та майнових внесків у спільну діяльність, координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, порядок наступного спільного використання майна і покриття витрат на його утримання, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій, строк дії договору та умови його припинення;

- оскільки статтею 1131 ЦК України передбачено, що договір про спільну діяльність має укладатися у письмовій формі, то доказом спільної діяльності між двома юридичними особами має бути саме письмовий договір про таку діяльність і ні в якому разі не постанова про закриття кримінального провадження, яка надавалася суду для того, щоб підтвердити, що відповідач визнавав факт того, що спірне майно знаходиться у нього.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 13.07.2016р. відновлено С(Ф)Г «Корунд» пропущений процесуальний трок на подання апеляційної скарги; прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її до розгляду.

22.07.2016р. С(Ф)Г «Агат» надіслало суду апеляційної інстанції електронною поштою відзив на апеляційну скаргу, в якому просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

18.08.2016р. С(Ф)Г «Агат» надіслало Одеському апеляційному господарському суду заяву, в якій просило розгляд апеляційної скарги здійснювати без участі представника відповідача, але з урахуванням його заперечень.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

С(Ф)Г «Агат» свого представника в засідання суду апеляційної інстанції 22.09.2016р. не направило.

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення виходячи із наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у 2003 році С(Ф)Г «Корунд» придбано у власність скирдометач Пф-0.5, №179295 вартістю 1500 грн., що підтверджено накладною №35 від 06.03.2003 року, інвентарною картою, копії яких наявні в матеріалах справи.

У 2007 році С(Ф)Г «Корунд» придбано культиватор КЛД-3.0, №160, заводський №0610к116 вартістю 24000грн., що підтверджено видатковою накладною №ТОВ-001132 від 27.07.2007р та рахунком-фактурою №ТОВ-000933 від 23.07.2007р., інвентарною карткою, випискою з банку та платіжним дорученням №-37 від 23.07.2007р., копії яких наявні в матеріалах справи.

В заяві про уточнення підстав позову від 13.05.2016р. С(Ф)Г «Корунд» зазначило про те, що у 2003 та 2007 роках позивачем була придбана спірна техніка, яку позивач використовував у господарській діяльності. Зберігалась техніка на майданчику біля майстерні, яка до 22.05.2015р. належала С(Ф)Г «Корунд», а з 22.05.2015р. за договором міни перейшла у власність ОСОБА_3 голови С(Ф)Г «Агат». У 2015 році ОСОБА_3 маючи вільний доступ до вказаної території на якій зберігалась техніка, забрав і перевіз до власного двору скирдометач та культиватор, які використовує у господарській діяльності С(Ф)Г «Агат». Повертати вказану техніку законному власнику не бажає.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.02.2016р. С(Ф)Г «Корунд» направлено С(Ф)Г «Агат» вимогу про повернення з незаконного володіння спірного майна; вимога залишена відповідачем без реагування.

Суд першої інстанції взяв до уваги, що постанову слідчого СВ Доманівського РВ УМВС України від 29.09.2015р. про закриття кримінального провадження за наслідками розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000565 від 22.09.2015р., в якій зазначене наступне:

В-ході розслідування кримінального провадження ОСОБА_1, пояснив, що з 1991 року його батько ОСОБА_5, співпрацював з фермерським господарством Агат, яке розташоване в с. Суха Балка Доманівського району Миколаївської області, головою якого являється ОСОБА_3, до даного часу. У батька ОСОБА_5 у власності перебуває культиватор КЛД-3,0 та стогометатель-0,5, яким також користувався ОСОБА_3 В травні місяці 2015 року, його батько ОСОБА_5 виїхав на постійне місце проживання до м. Полтави, точної адреси він не знає та ввірене йому майно ФГ Корунд передав йому. Після чого у вересні місяці 2015 року він постійно зустрічався з ОСОБА_3 та вів розмову з приводу того, що останній відав вище вказаний культиватор та стогометатель, але ОСОБА_3, категорично відмовлявся віддати.

ОСОБА_4 пояснив, що 1993 року являється головою ФГ Агат та на протязі останніх 10 років, він спільно працював разом з ФГ Корунд, головою якого являється ОСОБА_5. За час їхнього спільного спрацювання, вони разом обробляли земельні ділянки обох господарств, в зв'язку з чим купували та ремонтували сільхоз-техніку, але деяку техніку оформляли на ФГ Корунд, так як планували працювати спільно. Восени 2014 йому повідомив ОСОБА_5, що останньому потрібно поїхати до м. Полтави на декілька днів по власних справах. Після чого в квітні місяці 2015 року, ОСОБА_5 повернувся в с. Суха Балка Доманівського району та повідомив, що він своє фермерське господарство передає своєму сину ОСОБА_1, в зв'язку з чим кожне господарство буде обробляти свої земельні ділянки самостійно. Потім в серпні місяці 2015 року, прийшов ОСОБА_1, з документами на комбайн Дон та на іншу сільхоз-техніку та забрав вказане майно. При цьому він повідомив ОСОБА_1, що техніку, яку він забирає належить ФГ Корунд, але він її ремонтував за власні кошти. Після чого через декілька днів до нього зателефонував ОСОБА_1, що хоче забрати культиватор КЛД-3,0 та стогометатель , які числяться на ФГ Корунд, на що він повідомив останнього, що дані речі він разом з ОСОБА_5 купували за спільні кошти. Також доповнив, що вище вказану сільхоз-техніку, не проти відати ОСОБА_1, після того коли він придбає собі нову для того, що він міг обробляти свої земельні ділянки.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні зазначив про те, що ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердив, що він як керівник СФГ «Агат» разом з попереднім керівником СФГ «Корунд» ОСОБА_5 співпрацювали, разом купували техніку, деяку з них оформили на СФГ «Корунд», оскільки і надалі планували працювати далі. Проте, зі зміною керівництва почався поділ спільно придбаного майна. З посиланням на постанову слідчого СВ Доманівського РВ УМВС України від 29.09.2015р. та пояснення ОСОБА_3 у судовому засіданні, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що керівники обох підприємств вели спільну діяльність, а отже спірна техніка не передавалась у власність чи користування, її було придбано у спільну власність за результатами співпраці та договірних відносин між сторонами, отже правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України у звязку із чим відмовив у задоволенні позовних вимог С(Ф)Г «Корунд».

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції помилковими з огляду наступного.

По перше, постанова про закриття кримінального провадження не є судовим рішенням, або іншим, що відповідно до ст.35 ГПК України породжує підстави звільнення від доказування, тобто не може встановлювати обставини, які не потребують доказування.

Відповідно до ст.ст.34, 35 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Отже поклавши в підґрунтя своїх висновків відомості, викладені в постанові слідчого, суд припустився порушення норм процесуального права ст.ст.34,35 ГПК України.

Відповідно до ст.1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Разом з цим, ч.2 ст.1131 ЦК України не встановлює вичерпного переліку умов, необхідних для даного виду договорів, відтак сторони вправі за власною домовленістю визначати й інші умови договору про спільну діяльність, зокрема, порядок ведення податкового обліку результатів спільної діяльності, розмір, грошову оцінку та строки внесення вкладів, порядок використання виділеного для спільної діяльності майна, порядок прийняття учасниками рішень щодо спільних справ тощо.

Згідно із ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Відповідно до ст.206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

За приписами частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Відповідно до ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно із ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Враховуючи вищезазначені положення Цивільного кодексу України, договір про спільну діяльність має бути укладений лише у письмовій формі.

Відповідно до ст.ст.32-34 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Матеріали справи не містять доказів укладення між С(Ф)Г «Корунд» та С(Ф)Г «Агат» договору про спільну діяльність (копії відповідного договору), а тому місцевий суд дійшов помилкового висновку про наявність між сторонами у справі договірних відносин, у рамках яких вони користувалися спірною технікою (культиватором та скирдометачем).

Відповідно до ст.334 ЦК України (частини 1,2) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.

Як вбачається з матеріалів справи, С(Ф)Г «Корунд» набув у власність скирдометач Пф-0.5 та культиватор КЛД-3.0, №160, заводський №0610к116, що підтверджено копіями накладної №35 від 06.03.2003р., інвентарною картою, копією видаткової накладної №ТОВ-001132 від 27.07.2007р., копією рахунку-фактури №ТОВ-000933 від 23.07.2007р., інвентарною картою та випискою з банку та платіжним дорученням №-37 від 23.07.2007р.

Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

В матеріалах справи міститься копія ухвали Доманівського районного суду Миколаївської області від 01.12.2015р. по справі №475/1073/15-ц (провадження №2/475/354/14) про закриття провадження за позовом СФГ «Корунд» в особі голови господарства ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння. ОСОБА_3 є головою С(Ф)Г «Агат».

Під час розгляду справи Доманівським районним судом Миколаївської області встановлено, що в судовому засіданні відповідач повідомив, що він є головою селянського (фермерського) господарства «Агат», сільськогосподарська техніка, яку СФГ «Корунд» просило у нього витребувати, знаходиться у користуванні СФГ «АГАТ» та використовується у господарській діяльності господарства.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ухвала районного суду від 01.12.2015р. ніким не оскаржена, та відповідність дійсності тверджень голови С(Ф)Г «Агат» щодо спірної обставини ним не заперечена та не спростована.

Отже, обставина перебування спірної техніки у користуванні СФГ «АГАТ» та використовується у господарській діяльності господарства встановлена в ухвалі Доманівського районного суду Миколаївської області від 01.12.2015р. по справі №475/1073/15-ц (провадження №2/475/354/14) та не потребує доказування.

Згідно із ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже позовні вимоги С(Ф)Г «Корунд» до С(Ф)Г «Агат» підлягають задоволенню у повному обсязі у відповідності до приписів ч.1 ст.1212 ЦК України.

Колегія суддів зазначає, що клопотання С(Ф)Г «Агат» про залишення позовної заяви С(Ф)Г «Корунд» без розгляду (подане місцевому господарському суду 17.05.2016р.) задоволенню не підлягає, оскільки обставина зміни предмету та підстави позову не є підставою, передбаченою ст.81 ГПК України, для залишення позовної заяви без розгляду.

Заперечення С(Ф)Г «Агат» проти апеляційної скарги суд відхиляє з тих підстав, що вони у своїй сукупності не спростовують висновків апеляційного господарського суду.

Зокрема, нездійснення реєстрації спірної техніки згідно із діючим законодавством не свідчить про те, що у С(Ф)Г «Корунд» не виникло право власності на це майно у розумінні норм ЦК України.

Згідно із чинним законодавством, на яке посилається С(Ф)Г «Агат», відсутність реєстрації позбавляє власника права експлуатувати техніку, а не права власності.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

С(Ф)Г «Корунд» надало належні та допустимі докази стосовно факту набуття ним права власності на спірне майно.

З урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції скасовує оскаржене рішення у звязку із невідповідністю висновків суду обставинам, що мають значення для вирішення спору, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог С(Ф)Г «Корунд» у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та подання апеляційної скарги покладаються на С(Ф)Г «Агат» з їх відшкодуванням С(Ф)Г «Корунд» на підставі ст.ст.49,105 ГПК України.

Керуючись ст.ст.99, 101-103, 104, 105 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 25.05.2016р. у справі №915/326/16 скасувати.

Позовні вимоги Селянського (фермерського) господарства «Корунд» задовольнити.

Зобовязати Селянське (фермерське) господарство «Агат» повернути Селянському (фермерському) господарству «Корунд» безпідставно набуте майно (техніку): скирдометач Пф-0,5, заводський номер 179295, культиватор КЛД-3.0, №160, заводський номер 061к116.

Стягнути з Селянського (фермерського) господарства «Агат» на користь Селянського (фермерського) господарства «Корунд» 1378грн. судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Селянського (фермерського) господарства «Агат» на користь Селянського (фермерського) господарства «Корунд» 1515,80грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Миколаївської області видати накази із зазначенням необхідних реквізитів згідно ЗУ «Про виконавче провадження».

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 23.09.2016р.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Будішевська Л.О.

Суддя Таран С.В.