ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2016 р. Справа №922/603/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В.,

при секретарі судового засідання Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю від 30.04.2016р.,

3-го відповідача ОСОБА_2, за довіреністю №10/12-05 від 05.09.2016р.,

2-го відповідача не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" в особі в.о. уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" ОСОБА_3 (вх.№7219Х/1-41 від 19.07.2016р.) на рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2016р. по справі №922/603/16,

за позовом Спільного україно-російсько-англійського Товариства з обмеженою відповідальністю "Славсант", м. Харків,

до 1. Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" відділення №3700 "Харківської дирекції ПАТ "Банк Форум", м. Харків,

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Тактона", м. Харків,

3. Публічне акціонерне товариство "Банк Форум", м. Київ,

про визнання зобовязань припиненими, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.06.2016р. у справі №922/603/16 (суддя Шарко Л.В.) позовні вимоги задоволено повністю.

Визнано припиненим кредитний договір №1-0002/13/22-КL від 30.08.2013р. та всі договори про внесення змін та доповнень до нього, укладені між Спільним українсько-російсько-англійським товариством з обмеженою відповідальністю "Славсант" () та ПАТ "Банк Форум" (3) з 16.11.2015р.

Визнано припиненим кредитний договір №1-0021/13/22-КL від 08.11.2013р. та всі договори про внесення змін та доповнень до нього, укладені між Спільним українсько-російсько-англійським товариством з обмеженою відповідальністю "Славсант" () та ПАТ "Банк Форум" () з 16.11.2015р.

Визнано припиненим договір поруки від 26.02.2014 року, укладений між ТОВ "Тактона" та Спільним українсько-російсько-англійським товариством з обмеженою відповідальністю "Славсант".

Визнано припиненим іпотечний договір №1-0414/13/22-ІР від 08.11.2013р., посвідчений приватним нотаріусом Антрацитівського районного нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №2454 та додатковий договір №1 до нього від 22.01.2014р., зареєстрований в реєстрі за №91, укладені між Спільним українсько-російсько-англійським ТОВ "Славсант" () та ПАТ "Банк Форум" (), вилучити запис про іпотеку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру іпотек та припинити обтяження нерухомого майна: 1) нежитлове приміщення, розташоване за адресою: Луганська обл., м.Антрацит, вул. Ростовська, 20а/1, що складається з 6, 7, 8, 9 поверхів, загальною площею 1342,6 кв.м., накладене на підставі іпотечного договору №1-0414/13/22-ІР від 08.11.2013р., посвідчене приватним нотаріусом АРНО ОСОБА_4 (тип обтяження: заборона на нерухоме майно, зареєстрована в реєстрі за №2457, номер запису про обтяження 3304893) та вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна; 2) нежитлова будівля: цілісний майновий комплекс (склад з огорожею та замощенням), що знаходиться за адресою: Луганська обл., м. Антрацит, вул. Малютіна, буд. 13а, загальною площею 952,7 кв.м., накладене на підставі іпотечного договору №1-0414/13/22-ІР від 08.11.2013р., посвідчене приватним нотаріусом АРНО ОСОБА_4 (тип обтяження: заборона на нерухоме майно, зареєстрована в Реєстрі за №2458, номер запису про обтяження 3304576) та вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Визнано припиненим договір застави (основних засобів) №1-0413/13/22-ZS від 08.11.2013р. та Додатковий договір №1 від 22.01.2014р. до нього, укладені Спільним українсько-російсько-англійським ТОВ "Славсант" () та ПАТ "Банк Форум" (), припинити обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та вилучити запис від 11.11.2013р. №14005153, застава рухомого майна, на наступні об'єкти: рухоме майно (обладнання), а саме: 1) трубоелектрозварювальний стан ТЕСА 20-114 (інвентарний номер 3523, 2006 року випуску); 2) трубоелектрозварювальний стан ТЕСА 20-114 (інвентарний номер ЗОЮ, 2006 року випуску); 3) трубоелектрозварювальний стан GJ450/9С 12-50.8 (інвентарний номер 3397, 2008 року випуску); 4) кран козловий двоконсольний г/п 10 тонн (ККС-10т-ЗК-32-У1) (інвентарний номер 3185/17318, 2007 року випуску); 5) кран мостовий 20/5т25-16, 5, г/п 20 т. (інвентарний номер 3183/60331, 2008 року випуску); 6) кран мостовий 20/5-5К, г/п 20 т. (інвентарний номер 3186/17650, 2008 року випуску); 7) кран мостовий 24.09.18 ПС, г/п 10 т. (інвентарний номер 3187/17651, 2008 року випуску, 8) кран мостовий електричний загального призначення, г/п 16 т. (інвентарний номер 3188/17739, 2008 року випуску); 9) кран мостовий електричний загального призначення типу ОМД (інвентарний номер 3181/6023, 2008 року випуску).

Визнано припиненим договір застави №1-0487/13/22-ZS від 11.11.2013р. та Додатковий договір №1 від 22.01.2014р. до нього, укладені Спільним українсько-російсько-англійським ТОВ "Славсант" () та ПАТ "Банк Форум" (), припинити обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та вилучити запис від 11.11.2013р. №14005159, застава рухомого майна - права вимоги отримання грошових коштів в сумі 1325000 дол. США, розміщених в ПАТ "Банк Форум" за договором банківського вкладу (депозиту) "Строковий" №1-2200/259777/1/6, укладеному 07.11.2013р. між СТ "Славсант" () та ПАТ "Банк Форум" (), що належить СТ "Славсант" на момент укладання договору застави.

Стягнуто з ПАТ "Банк Форум" (02100, м. Київ, бульвар Верховної Ради, 7, ) на користь Спільного українсько-російсько-англійського Товариства з обмеженою відповідальністю "Славсант" (вул. Чернишевська, 65, кімната 7, м. Харків, 61002, ) витрати по сплаті судового збору в сумі 6890,00 грн.

Публічне акціонерне товариство "Банк Форум" із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2016р. та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник зазначив, що суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про достатність депозитних коштів для погашення кредиторської заборгованості та неправомірно не врахував наданих розрахунків заборгованості за кредитними договорами, які підтверджують розмір заборгованості. При цьому, апелянт вказує, що зобовязання за кредитним договором буде припинено після належного проведення виконання, тобто погашення в повному обсязі існуючої заборгованості. Оскільки судом не встановлено факту повного погашення заборгованості, то на день прийняття місцевим судом оскаржуваного рішення відсутні підстави вважати припиненими зобовязання за кредитними договорами. Таким чином, на думку апелянта, судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неправильно застосовано ст. 599 Цивільного кодексу України, у звязку з чим було зроблено висновок, який не відповідає обставинам справи, про те що грошових коштів наявних на рахунках позивача було достатньо для виконання в повному обсязі зобовязань за кредитними договорами, укладеними з позивачем, оскільки судом не враховано нарахування відсотків за користування кредитними коштами за період часу з дня звернення банку до суду з відповідними позовними заявами до дня проведення зарахування однорідних зустрічних вимог, пені, не надано відповідну оцінку наданим розрахункам заборгованості та на спростування зазначених розрахунків доказів не надано.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21.07.2016р. апеляційну скаргу ПАТ "Банк Форум" прийнято до провадження та її розгляд призначено на 12.09.2016р.

09.09.2016р. позивач надав заперечення на апеляційну скаргу ПАТ "Банк Форум" (вх.№9876 від 09.09.2016р.), в яких зазначив, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, у звязку з чим просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції по справі позивач вказує на те, що між позивач та відповідачем укладені правочини та існують правовідносини, з яких виникають грошові зобовязання один до одного, які підлягають припиненню зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 12.09.2016р., з метою повного, всебічного, обєктивного розгляду справи розгляд скарги було відкладено на 19.09.2016р.

16.09.2016р. від позивача надійшли додаткові пояснення у справі (вх.№9249 від 16.09.2016р.), в яких останній, зокрема, вказав, що відкликання банківської ліцензії означає припинення банком здійснення нарахування відсотків за договором кредиту, зважаючи на неможливість здійснення будь-яких банківських операцій. Крім того, позивач вважає, що норми статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" щодо введення мораторію на нарахування пені підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Від апелянта надійшло клопотання (вх.№9268 від 19.09.2016р.) про продовження строку розгляду апеляційної скарги та відкладення розгляду справи, у звязку із необхідністю підготовки та надання до матеріалів справи документів.

В призначене судове засідання Харківського апеляційного господарського суду 19.09.2016р. не з'явився представник ТОВ "Тактона" причини неявки суд не сповістив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, з дотриманням вимог статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

В судовому засіданні харківського апеляційного господарського суду 19.09.2016р. представником апелянта оголошено клопотання, надане через канцелярію суду про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Колегія суддів, розглянувши надане апелянтом клопотання про відкладення розгляду справи, відмовляє в його задоволенні, з огляду на наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 21.07.2016р. про призначення апеляційної скарги на рішення господарського суду Харківської області у даній справі направлено на адресу сторін у справі (в тому числі на адресу банку та уповноваженої особи Фонду). Відповідно до наявного в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення апелянт отримав ухвалу про прийняття апеляційної скарги до провадження 25.07.2016р., що підтверджується підписом про отримання на зазначеному повідомленні.

В судовому засіданні 12.09.2016р. був присутній уповноважений представник апелянта.

Розгляд справи відкладався, у звязку із необхідністю надання сторонами додаткових пояснень у справі.

Дані обставини свідчать про те, що у відповідності до вимог статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанцій були створені сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи, але апелянтом (відповідачем) не дотримано приписів частини 3 статті 22 Господарського процесуального кодексу України щодо обовязку сторін добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи. Апелянт мав достатньо часу та можливості викласти свою позицію у справі та надати усі необхідні на його думку документи.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи колегія суддів зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обовязком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає клопотання апелянта про відкладення розгляду справи необґрунтованим та відмовляє у його задоволенні.

Враховуючи те, що матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

В судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 19.09.2016р. представник апелянта підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі, просив задовольнити її в повному обсязі. Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши пояснення уповноважених представників, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм чинного законодавства, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.08.2013р. між Публічним акціонерним товариством "Банк Форум" (далі за текстом - банк, позивач) та Спільним українсько-російсько-англійським товариством з обмеженою відповідальністю "Славсант" (далі - позичальник, відповідач) укладено кредитний договір №1-0002/13/22-КL.

08.11.2013р. між Публічним акціонерним товариством "Банк Форум" (банк) та Спільним українсько-російсько-англійським товариством з обмеженою відповідальністю "Славсант" (позичальник) укладено кредитний договір №1-0021/13/22-КL.

Рішенням господарського суду Харківської області від 23.03.2016р. по справі №922/1024/16 встановлено, що сума, яка заявлена банком до відповідача та підтверджена судовими рішеннями по трьом кредитним договорам складає 26799446,93 грн. (7003491,46 грн. + 4424380,44 грн. + 15371575,03 грн). Дане рішення суду не скасовано судами вищих інстанцій та набрало законної сили.

В даному позові позивач ставить питання щодо припинення зобов'язань тільки по двом договорам, а саме: по кредитному договору №1-0002/13/22-КL від 30.08.2013р. та кредитному договору №1-0021/13/22-КL від 08.11.2013р.

В якості забезпечення виконання кредитного договору №1-0002/13/22-КL від 30.08.2013р., та кредитного договору №1-0021/13/22-КL від 08.11.2013р. між позивачем та відповідачем був укладений іпотечний договір №1-0414/13/22-ІР від 08.11.2013р., який зареєстрований в реєстрі за №2454. Відповідно до п. 1.2. вказаного договору в іпотеку банку було передано відповідне нерухоме майно, а саме:

1) нежитлові будівлі, розташовані за адресою: Луганська обл., м. Антрацит, вул. Люксембург Р., буд. 416, що складаються з: складу готової продукції (А), галереї (а), загальною площею 3620,4 кв.м., складу металів (Б), загальною площею 2031, 4 кв.м.;

2) нежитлове приміщення, розташоване за адресою: Луганська обл., м. Антрацит, вул. Ростовська, 20а/1, що складається з 6, 7, 8, 9 поверхів, загальною площею 1342,6 кв.м.;

3) нежитлова будівля: цілісний майновий комплекс (склад з огорожею та замощенням), що знаходиться за адресою: Луганська обл., м. Антрацит, вул. Малютіна, буд. 13а, загальною площею 952,7 кв.м.;

4) нежитлові будівлі, розташовані за адресою: Луганська обл., м. Антрацит, вул. Люксембург Р., 41а, що складаються з цехів літ. А, А1, А2 з навісом літ. - а і ґанком літ. - а1, загальною площею 6877,9 кв.м., літ № 1-4 огорожі. Зареєстровано заборони відчуження вказаних предметів іпотек за номерами (відповідно): 2455, 2456, 2457, 2458.

Додатковим договором №1 від 22.01.2014р. до вищевказаного іпотечного договору №1-0414/13/22-ІР були внесені зміни до вказаного іпотечного договору, зокрема, п.1.2 було викладено в новій редакції, в якому зазначено, що предметом іпотеки є наступне нерухоме майно: 1) нежитлове приміщення, розташоване за адресою: Луганська обл., м. Антрацит, вул. Ростовська, 20а/1, що складається з 6, 7, 8, 9 поверхів, загальною площею 1342,6 кв.м.; 2) нежитлова будівля: цілісний майновий комплекс (склад з огорожею та замощенням), що знаходиться за адресою: Луганська обл., м. Антрацит, вул. Малютіна, буд. 13а, загальною площею 952,7 кв.м..

Також, в забезпечення виконання вищевказаних кредитних договорів між позивачем та відповідачем був укладений договір застави (основних засобів) №1-0413/13/22-ZS від 08.11.2013р.

Предметом застави за даним договором (відповідно до п. 1.2.) є рухоме майно (обладнання) згідно з додатком №1, який є невід'ємною частиною договору. Відповідно до вказаного додатку №1, з урахуванням додаткового договору №1 від 22.01.2014р. до договору застави №1-0413/13/22-ZS від 08.11.2013р., в заставу банку передано наступне майно: 1)трубоелектрозварювальний стан ТЕСА 20-114 (інв. номер 3523, 2006 року виготовлення); 2)трубоелектрозварювальний стан ТЕСА 20-114 (інвентарний номер 3010, 2006 року виготовлення); 3) трубоелектрозварювальний стан GJ450/9С 12-50.8 (інвентарний номер 3397, 2008 року виготовлення); 4)кран козловий двоконсольний г/п 10 тонн (ККС-10т-3К-32-У1) (інвентарний номер 3185/17318, 2007 року виготовлення); 5)кран мостовий 20/5т25-16, 5, г/п 20 т. (інвентарний номер 3183/60331, 2008 року виготовлення); 6)кран мостовий 20/5-5К, г/п 20 т. (інвентарний номер 3186/17650, 2008 року виготовлення); 7)кран мостовий 24.09.18 ПС, г/п 10 т. (інвентарний номер 3187/17651, 2008 року виготовлення); 8) кран мостовий електричний загального призначення, г/п 16 т. (інвентарний номер 3188/17739, 2008 року виготовлення); 9)кран мостовий електричний загального призначення типу ОМД (інвентарний номер 3181/6023, 2008 року виготовлення).

Крім того, 11.11.2013р. між банком та Спільним українсько-російсько-англійським товариством з обмеженою відповідальністю "Славсант" було укладено договір застави №1-0487/13/22-ZS, предметом якого, відповідно до п. 1.2 є право вимоги отримання грошових коштів в сумі 1325000 дол. США, розміщених на рахунку №9777 в ПАТ "Банк Форум", що належить позивачу на момент укладання договору.

07.11.2013р. між Спільним українсько-російсько-англійським товариством з обмеженою відповідальністю "Славсант" та ПАТ "Банк Форум" було укладено договір банківського вкладу (депозиту) "Строковий" №1-2200/259777/1/6, відповідно до п. 1 якого, вкладник розміщує на депозитному рахунку тимчасово вільні грошові кошти в сумі 1325000 (один мільйон триста двадцять п'ять тисяч) доларів США, строком з 07 листопада 2013 р. по 13 жовтня 2014 р.

26.02.2014р. між ТОВ "Тактона" та Спільним українсько-російсько-англійським товариством з обмеженою відповідальністю "Славсант" було укладено договір поруки від 26.02.2014р., відповідно до якого поручитель приймає на себе відповідальність за виконання обовязку боржника перед ПАТ "Банк Форум", що встановлений кредитним договором №1-0002/13/22-KL від 30.08.2013р., укладеного між кредитором та боржником. Відповідальність поручителя перед кредитором за боржника обмежується сплатою (погашенням) основної суми заборгованості за кредитом в розмірі 20000,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, 13.03.2014р. Правлінням Національного банку України була прийнята постанова №135 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Банк Форум" до категорії неплатоспроможних, на підставі якої рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 14.03.2014р. №14 у ПАТ "Банк Форум" було запроваджено тимчасову адміністрацію з 14.03.2014р. до 13.06.2014р. включно.

13.06.2014 р. Правлінням Національного банку України прийнято постанову №355, відповідно до якої було відкликано банківську ліцензію ПАТ "Банк Форум" та прийнято рішення про ліквідацію банку.

На підставі цієї постанови Правління Національного банку України від 13.06.2014р. №355 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.06.2014р. №49 "Про початок ліквідації ПАТ "Банк Форум" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію".

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Харківської області від 11.03.2015р. по справі №922/931/15, яке набрало законної сили, стягнуто з СУРА ТОВ "Славсант" на користь ПАТ "Банк Форум" за кредитним договором №1-0021/13/22-KL від 08.11.2013р. прострочену заборгованість по поверненню кредитних коштів у розмірі 12000000,00грн., прострочену заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 2006137,01 грн. та пеню за кредитом та процентами у розмірі 1345438,02 грн.

На виконання вказаного судового рішення видано відповідний наказ від 22.02.2016р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.03.2016р. у справі №922/931/15 задоволено заяву СУРА ТОВ "Славсант" та визнано наказ господарського суду Харківської області від 22.02.2016р. таким, що не підлягає виконанню у зв'язку з припиненням зобов'язань боржника (СУРА ТОВ "Славсант") зарахуванням однорідних зустрічних вимог.

Також, рішенням господарського суду від 15.05.2015р. у справі №922/928/15, зміненим частково постановою Донецького господарського суду від 30.09.2015р., стягнуто з Спільного українсько-російсько-англійського ТОВ "Славсант" на користь ПАТ "Банк Форум" заборгованість кредитним договором №1-0021/13/22-КГ від 08.11.2013 р. в розмірі 7003491,46 грн., в тому числі заборгованість по кредиту у розмірі 6000000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 1003068,51 грн., пеню за несвоєчасне повернення нарахованих процентів у розмірі 422,95 грн.

На виконання постанови Донецького апеляційного господарського суду від 30.09.2015р. у справі №922/928/15 господарським судом Харківської області видано наказ від 30.10.2015р. про стягнення з СУРА ТОВ Славсант" на користь ПАТ "Банк Форум" заборгованості кредитним договором №1-0021/13/22-КГ від 08.11.2013р. у розмірі 7003491,46 грн., в тому числі заборгованість по кредиту у розмірі 6000000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 1003068,51 грн. та пеню за несвоєчасне повернення нарахованих процентів у розмірі 422,95 грн.

09.02.2016р. за заявою ПАТ "Банк Форум" державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Луганській області винесено постанову про закінчення виконавчого виконавчого провадження ВП №49614026 від 09.02.2016р. з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 30.10.2015р. по справі №922/928/15 у зв'язку з повним фактичним виконанням.

Враховуючи викладене, вищевказані кредиторські вимоги були заявлені СТОВ "Славсант" до ПАТ "Банк Форум" (уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк ФОРУМ" ОСОБА_5А.) в порядку частини 5 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" 17.07.2014р.

Також, позивач звернувся до банку із заявою від 11.11.2015р. №1715-01-02 про зарахування коштів, які знаходяться та поточних та вкладних рахунках СТ "Славсант" в рахунок загальної заборгованості СТ "Славсант" перед банком, а саме по наступним договорам:

- Кредитний договір №1-0002/13/22-КL від 30.08.2013р.,

- Кредитний договір №1-0021/13/22-КL від 08.11.2013р.,

- Кредитний договір №1-0001/13/22-ОVЕR від 30.08.2013р.

Листом за вих. №1254/2 від 29.01.2016р. було повідомлено про те, що банком на підставі п.8 ч.2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" було здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог позивача перед банком за договорами №1-0002/13/22-КL від 30.08.2013р., №1-0021/13/22-КL від 08.11.2013р. та кредитним договором №1-0001/13/22-ОVER від 30.08.2013р. у розмірі 28701571,74 грн.

Зважаючи на вищенаведене, позивач вважає, що ним виконані всі зобов'язання за кредитними договорами №1-0002/13/22-КL від 30.08.13р. та №1-0021/13/22-КL від 08.11.2013 р.

Так, в позовній заяві позивач вказує, що ПАТ "Банк Форум" на час звернення позивача до суду не вчинило жодних дій направлених за вилучення з відповідних реєстрів обтяжень та заборон з рухомого та нерухомого майна позивача з відповідних реєстрів, чим, порушує права останнього, що і стало підставою для звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив у повному обсязі, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частина 1 статті 601 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Як вже було зазначено вище, позивач звернувся до банку із заявою від 11.11.2015р. №1715-01-02 про зарахування коштів, які знаходяться та поточних та вкладних рахунках СТ "Славсант" в рахунок загальної заборгованості СТ "Славсант" перед банком, а саме по наступним договорам:

- Кредитний договір №1-0002/13/22-КL від 30.08.2013р.,

- Кредитний договір №1-0021/13/22-КL від 08.11.2013р.,

- Кредитний договір №1-0001/13/22-ОVЕR від 30.08.2013р.

В матеріалах справи містяться докази про отримання банком листа 16.11.2015р.

Водночас, банк лише 29.01.2016р. листом за вих. №1254/2 повідомив позивача про те, що банком на підставі пункту 8 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" було здійснено зарахування зустрічних однорідних вимог позивача перед банком за договорами №1-0002/13/22-КL від 30.08.2013р., №1-0021/13/22-КL від 08.11.2013р. та кредитним договором №1-0001/13/22-ОVER від 30.08.2013р. у розмірі 28701571,74 грн.

Здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог підтверджується представниками обох сторін.

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 статті 203 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Статтею 87 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що ліквідація банку з ініціативи Національного банку України здійснюється відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.

Для правовідносин, що виникають під час тимчасової адміністрації та/або ліквідації банку, яку здійснює уповноважена особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, пріоритетними є норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, норми Закону України "Про системи гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними та регулюють процедуру щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, однак підлягають застосуванню з урахуванням загальних норм, якими визначено порядок здійснення зарахування зустрічних позовних вимог (постанова Вищого господарського суду України від 18.11.2015р. у справі №913/62/15).

Аналіз норм Закону України "Про системи гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема статті 46 цього Закону, надає підстави для висновку про те, що цей закон дозволяє неплатоспроможним банкам проводити зарахування зустрічних однорідних вимог на стадії ліквідації з дотриманням визначених законом обмежень, але він не встановлює жодних спеціальних вимог щодо моменту, з якого зарахування слід вважати таким, що відбулося.

Колегія суддів зазначає, що заява однієї сторони про зарахування зустрічної однорідної вимоги є одностороннім правочином, який має наслідком припинення зобов'язань. Якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов'язання (наприклад, за відсутністю зобов'язання другої сторони або в разі недопустимості зарахування зустрічних вимог згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 203 Господарського кодексу України, статтею 602 Цивільного кодексу України), то друга сторона вправі звернутися до суду з позовом про примусове виконання зобов'язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом.

Отже, враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач вважає вказаних правочин недійсним, колегія суддів вважає, що правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог є вчиненим 16.11.2015р. (дата отримання банком заяви про зарахування).

Отже, колегія суддів прийшла до висновку, що зобов'язання позивача за договорами №1-0002/13/22-КL від 30.08.2013р. та №1-0021/13/22-КL від 08.11.2013р. є припиненими з 16.11.2015р. відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідача на розрахунок заборгованості, зроблений станом на 27.01.2016р., відповідно до якого за кредитним договором №1-0002/13/22-КL від 30.08.2013р. рахується заборгованість суми пені за простроченим кредитом та процентами у розмірі 1345438,02 грн., та за кредитним договором №1-0021/13/22-КL від 08.11.2013р. за яким рахується заборгованість суми пені за простроченим кредитом та процентами у розмірі 672719,08 грн.

По-перше, вказаний розрахунок зроблений станом на 27.01.2016р., тоді як зарахування зустрічних однорідних вимог було проведено 16.11.2015р.

По-друге, щодо вказаній апелянтом заборгованості з суми пені за простроченим кредитом та процентами, колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014р. №1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014р. громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014р. з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Зазначеним законом, що є спеціальним, дія якого поширюється лише на певне коло суб'єктів, визначаються тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють або здійснювали господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

На виконання статті 6 Закону Національний банк України направив всім банкам лист від 27.10.2014р. № 18-112/64138 про необхідність суворого і безумовного дотримання вимог ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" та повідомив, що невиконання законних вимог є підставою для застосування для порушників адекватних заходів впливу.

Згідно з частиною 5 статті 11 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у 10-денний строк з дня опублікування вказаного Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014р. "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014р. № 405/2014, у період 14.04.2014р. до її закінчення (далі Перелік).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014р. був затверджений перелік населених пунктів, до якого включено с. Райфайлівка Антрацитівського району Луганської області, де проводив свою господарську діяльність відповідач.

05.11.2014р. Кабінетом Міністрів України прийнято нове розпорядження № 1079-р, яким зупинено дію розпорядження КМУ від 30.10.2014р. №1053-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015р. у справі №826/18327/14 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_6 до Кабінету Міністрів України визнано нечинним розпорядження Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014р. Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014р. № 1053-р.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015р. постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015р. у зазначеній адміністративній справі залишена без змін і набрала законної сили відповідно до ст. 254 КАС України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України К/800/19383/15 від 28.07.2015р. постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Законодавець надав зворотню силу Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" з моменту прийняття Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014р. № 405/2014, ці заходи повинні діяти до їх скасування Президентом (ст.1 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції). Перелік, де проводиться антитерористична операція який був затверджений Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014р. (з урахуванням судових рішень) діяв до 28.07.2015р. до моменту прийняття Вищим адміністративним судом України ухвали від 28.07.2015року по справі №К/800/19383/15 про скасування постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015р. та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015р.

Тобто, пеня на заборгованість по кредиту та на заборгованість на проценти є такою, що нарахована неправомірно.

Крім того, відповідно до статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України. Закріплене в статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" право суб'єкта господарювання, який проводив та/або проводить свою господарську діяльність на території, де проводилась або проводиться антитерористична операція, бути звільненим від відповідальності за несвоєчасне повернення кредиту на період проведення антитерористичної операції не може бути ілюзорним, носити декларативний характер. Зазначене право повинно бути гарантованим, незалежно від того, що державним органом повною мірою не забезпечено передумови виконання зазначеного Закону і з цієї причини не може бути відмовлено судом в захисті законного права відповідача.

Крім того, статтею 1 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" встановлено, що районом проведення антитерористичної операції є визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Відповідно до рішення РНБО України від 13.04.2014р., введеного в дію Указом Президента України від 14.04.2014р. № 405/2014, Антитерористичним центром при Службі безпеки України, видано наказ від 07.10.2014р. №33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення", згідно з яким визначено районом проведення антитерористичної операції Донецьку та Луганську області з 07.04.2014р.

Отже, проведення з 07.04.2014р. антитерористичної операції на території Луганської області, до складу якої відноситься с. Райфайлівка Антрацитівського району Луганської області (де до 19.01.2016р. було зареєстровано СТ "Славсант"), визначено компетентним органом у сфері боротьби з тероризмом.

Отже, з урахуванням вищевикладеного та визначеної компетентним органом території проведення антитерористичної операції та терміну її проведення, норми статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" щодо введення мораторію на нарахування пені підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Більше того, вказані обставини знайшли своє відображення в постанові Донецького апеляційного господарського суду від 30.09.2015р. по справі №922/928/15 та рішенні господарського суду Харківської області від 23.03.2016р. у справі №922/1124/15.

Преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України» та від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Згідно з частиною 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права

Отже, вищезгадані судові рішення Європейського суду з прав людини та сама Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є пріоритетним джерелом права для національного суду, тому вказані судові рішення не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у цій справі, не можуть їм суперечити.

Водночас згідно зі статтею 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Водночас, в силу приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, саме на відповідача як на особу, яка ставить під сумнів факт припинення всіх зобов'язань за кредитними договорами, покладений обов'язок належними та допустимими, в розумінні Господарського процесуального кодексу України, доказами довести вказаний факт, проте жодних доказів на підтвердження вказаних обставин апелянтом надано не було, а відтак, вказані посилання відповідача колегією суддів не приймаються як такі, що не підтверджені наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином, з огляду на вказані вище обставини, колегія суддів зазначає про доведеність позивачем факту виконання ним всіх зобов'язань перед відповідачем за спірними кредитними договорами, а відтак, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача про визнання припиненими зобов'язань за кредитними договорами №1-0002/13/22-КL від 30.08.2013р. та №1-0021/13/22-КL від 08.11.2013р. з 16.11.2015р. обґрунтовано визнано судом першої інстанції законними та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що помилкове посилання суду в мотивувальній частині рішення на те, що кредитні договори є припиненими з 11.11.2015р. не призвело до прийняття невірного рішення у справі, оскільки в резолютивній частині суд вірно вказав про припинення зобовязань з 16.11.2015р.

У абзаці 6 пункту 12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 07.05.2011 N7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" зазначено про те, що не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Щодо решти позовних вимог слід зазначити таке.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 593 Цивільного кодексу України з припиненням основного зобов'язання, забезпеченого заставою, припиняється право застави.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку").

Згідно з положеннями пункту 1 частини 1 статті 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 593 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 28 Закону України "Про заставу" право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.

Відповідно до частини 1 статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість і законність вимог позивача про визнання припиненими договору поруки, іпотечного договору та договорів застави. Рішення суду першої інстанції в частині задоволення вказаних позовних вимог залишається без змін.

Водночас колегія суддів вважає за необхідне зауважити на такому.

Частина 5 статті 11 Цивільного кодексу України встановлює, що цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Частина 1 статті 316 Цивільного кодексу України встановлює, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частини 1 та 2 статті 319 Цивільного кодексу України встановлюють, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та те, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 Цивільного кодексу України встановлює, що:

- право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1);

- особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2).

З огляду на встановлені судом обставини справи, колегія суддів вважає, що перебування майна в іпотеці та заставі відповідача не ґрунтується на приписах чинного законодавства, порушує основні засади цивільного законодавства, до яких віднесено справедливість, добросовісність та розумність, та порушує права позивача як власника такого майна на вільне розпорядженням ним.

Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За таких обставин, позивач як власник майна, яке є предметом спірних договорів, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання цим майном, які полягають у тому, що щодо спірного майна відповідачем зареєстровані відповідні обмеження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вказує, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2016р. у справі №922/603/16 - без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, керуючись ст.ст. 49, 99 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105, Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" в особі в.о. уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2016р. у справі №922/603/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2016 року.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов

Суддя П.В. Тихий