КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2016 р. Справа№ 911/1010/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Власова Ю.Л.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Степанці О.В.,

від позивача - Чеботарьова І.Г., довіреність №14-124 від 13.05.2016 року,

від відповідача - Дубчак А.В., довіреність б/н від 21.07.2016 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія з обслуговування газових мереж та теплопостачання"

на рішення господарського суду Київської області від 13.06.2016 року

у справі №911/1010/16 (суддя Бацуца В.М.)

за позовом Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України", м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія з обслуговування газових мереж та теплопостачання", м. Вишневе, Києво-Святошинський район

про стягнення 13 286, 39 грн. -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України" подало до господарського суду Київської області позов до товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія з обслуговування газових мереж та теплопостачання" про стягнення 13 286, 39 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 13.06.2016 року позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія з обслуговування газових мереж та теплопостачання" на користь Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України" 2 331, 80 грн. пені, 10 389, 55 грн. інфляційних збитків, 250, 48 грн. 3%річних та судові витрати в розмірі 1 345, 38 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю „Компанія з обслуговування газових мереж та теплопостачання" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 13.06.2016 року по справі №911/1010/16 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, рішення прийнято з неправильним з'ясуванням фактичних обставин справи, на думку апелянта, місцевий господарський суд не надав оцінки пункту 6.4. Договору №2909/14-ТЕ-17 від 30.07.2014 року та помилково застосовано ст. 625 Цивільного кодексу України. Крім того, на останній день кожного місяця заборгованість відповідача перед позивачем була погашена, а отже була відсутня база для здійснення розрахунку інфляційних витрат.

Також до апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія з обслуговування газових мереж та теплопостачання" додано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Київської області від 13.06.2016 року у справі №911/1010/16.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та подане клопотання, дійшла висновку про те, що клопотання скаржника про відновлення пропущеного процесуального строку для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Київської області від 13.06.2016 року у справі №911/1010/16 не приймається до розгляду, оскільки скаржником не пропущено процесуальний строк для подання апеляційної скарги, а матеріали апеляційної скарги є достатніми для прийняття її до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.08.2016 року у справі №911/1010/16 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія з обслуговування газових мереж та теплопостачання" прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Власов Ю.Л., Чорногуз М.Г. та призначено її розгляд на 21.09.2016 року.

В судовому засіданні 21.09.2016 року представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просить скасувати рішення суду першої інстанції у повному обсязі. Представник позивача заперечував проти тверджень відповідача та просив колегію судді залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 30.07.2014 року між Національною акціонерною компанією „Нафтогаз України" та товариством з обмеженою відповідальністю „Компанія з обслуговування газових мереж та теплопостачання" було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 2909/14-ТЕ-17 (надалі -договір) (том 1, а.с. 12-17).

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК „Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2. договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Відповідно до п. 2.1. договору продавець передає покупцеві у період з 01 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ в обсязі до 335, 307 тис. куб. м.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

В пункті 3.4. договору сторони домовились, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Відповідно до п. 5.2. договору ціна за 1 000 кубічних метрів природного газу становить 1 091, 00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1 000 куб. м. природного газу - 1 091, 00 грн, крім того ПДВ - 20 %, всього з ПДВ 1 309, 20 грн.

Також у п. 6.1. договору зазначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа наступного за місяцем поставки газу.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 липня 2014 року і діє у частині реалізації газу до 31.12.2014 року включно, а у частині розрахунків - до їх повного здійснення. (п. 11 договору).

В матеріалах справи наявні акти приймання - передачі природного газу, які підтверджують належне виконання вимог договору позивачем, а саме акт приймання - передачі природного газу від 31.07.2014 року на суму 17 994, 95 грн., акт приймання - передачі природного газу від 31.08.2014 року на суму 17 278, 82 грн., акт приймання - передачі природного газу від 31.09.2014 року на суму 24 194, 01 грн., акт приймання - передачі природного газу від 31.10.2014 року на суму 49 288, 76 грн., акт приймання - передачі природного газу від 30.11.2014 року на суму 140 433, 96 грн., акт приймання - передачі природного газу від 31.12.2014 року на суму 164 389, 71 грн. (том 1, а.с. 18-23).

Позивачем додано до позовної заяви виписку по операціях до договору №2909/14-ТЕ-17 з 01.07.2014 року по 31.12.2015 року. (том 1, а.с. 25).

На підставі того, що відповідачем не вчасно проводились розрахунки за поставлений природний газ чим порушено умови договору, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення пені, що становить 2 615, 78 грн., інфляційних втрат у розмірі 10 389, 55 грн. та 3% річних у розмірі 281, 06 грн.

У відповідності до п. 7.2. Договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1. договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Дослідивши розрахунок пені наданий позивачем, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наданий розрахунок пені є невірним, оскільки позивачем неправомірно нараховано пеню на прострочену заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо по день фактичної сплати суми заборгованості включно.

Відповідно до п. 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період прострочення.

Згідно з арифметично правильним розрахунком, здійсненим у відповідності до чинного законодавства, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 331, 80 грн. пені.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до вірного розрахунку, здійсненого судом першої інстанції на прострочену заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо за періоди з 15.08.2014 року по 18.08.2014 року, з 15.11.2014 року по 17.11.2014 року, з 15.12.2014 року по 16.12.2014 року, з 17.12.2014 року по 28.12.2014 року, з 15.01.2015 року по 21.01.2015 року та з 22.01.2015 року по 28.01.2015 року, сума 3% річних становить 250, 48 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 10 389, 55 грн. інфляційних втрат, що нараховані за період серпень - вересень 2014 року, за листопад - грудень 2014 року, за грудень 2014 - січень 2015 року та за січень - лютий 2015 року.

Відповідно до абзаців 2, 3 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В Рекомендаціях Верховного Суду України стосовно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, які містяться в листі від 03.04.1997 року №62-97р передбачено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід рахувати, що сума, внесена в період з 1 по 15 число відповідного місяця індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, враховуючи, що заборгованість відповідача існувала 3 дні - за серпень 2014 року, 2 дні - за листопад 2014 року, один день та 12 днів за грудень 2014 року, по 7 днів за січень 2015 року, тобто, якщо в індексованому періоді набирається менше 15 днів, а розраховані Мінстатом індекси інфляції застосовуються помісячно, інфляційні втрати не нараховуються. (аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 10.04.2014 року у справі №910/15873/13, від 13.03.2013 року у справі №21/5005/6113/2012).

Встановивши, що прострочення оплати відповідачем тривало менше 15 днів, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для нарахування інфляційних витрат, оскільки не можливо визначити сам індекс інфляції.

Колегія суддів не приймає доводи апелянта щодо не застосування судом першої інстанції п. 6.4. договору, оскільки відповідачем не подано обґрунтованого розрахунку заборгованості відповідно до даного пункту.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Крім того, можливість застосування ст. 534 Цивільного кодексу України України ставиться в залежність від змісту реквізиту «Призначення платежу» платіжного доручення, яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов'язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів, з чітким призначення платежу щодо погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена ст. 534 Цивільного кодексу України застосовуватися не може. І тільки у випадку, якщо стягнення заборгованості здійснюється в порядку виконавчого провадження, або платіж буде отриманий без реквізиту «Призначення платежу» чи як загальна підстава - на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості, розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу України. Правовою підставою вказуються Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (п.3.8), затверджена постановою Національного банку Україні від 21.01.2004р. № 22, та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (п.1.2), затверджена наказом Міністерства фінансів України № 88 від24.05.95 р., згідно з якими отримувач коштів, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу.

Також, відповідно до аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві викладеному у листі Верховного Суду України від 01.07.2014 року зазначається, що при застосуванні норм стосовно черговості погашення вимог за грошовим зобов'язанням у разі недостатності суми проведеного платежу (ст. 534 Цивільного кодексу) судам необхідно виходити з того, що під процентами, які погашаються раніше основної суми боргу, розуміють проценти за користування чужими грошовими коштами, що підлягають сплаті за грошовим зобов'язанням, зокрема проценти за користування сумою позики, кредиту тощо. Проценти, передбачені ст. 625 Цивільного кодексу за порушення грошового зобов'язання, погашаються після суми основного боргу.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Всі інші заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи зазначене, колегія суддів, керуючись ст. ст. 103, 104 Господарського процесуального кодексу України, скасовує рішення господарського суду Київської області від 13.06.2016 року у справі №911/1010/16 в частині стягнення інфляційних збитків 10 389, 55 грн. В решті рішення господарського суду Київської області від 13.06.2016 року у справі №911/1010/16 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції розподіляє судові витрати пропорційно задоволених вимог.

Керуючись статтями 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія з обслуговування газових мереж та теплопостачання" на рішення господарського суду Київської області від 13.06.2016 року у справі №911/1010/16 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Київської області від 13.06.2016 року у справі №911/1010/16 скасувати частково.

3. Резолютивну частину рішення господарського суду Київської області від 13.06.2016 року у справі №911/1010/16 викласти в наступній редакції:

«1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія з обслуговування газових мереж та теплопостачання" (08132, Києво - Святошинський район, м. Вишневе, вул. Святошинська, 27, корпус 1, приміщення 8, ідентифікаційний код 38852039) на користь Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 2 331 (дві тисячі триста тридцять одна) грн. 80 (вісімдесят) коп. пені, 250 (двісті п'ятдесят) грн. 48 (сорок вісім) коп. 3 % річних та судові витрати за подання позовної заяви 267 (двісті шістдесят сім) грн. 83 (вісімдесят три) коп.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.».

4. Стягнути з Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія з обслуговування газових мереж та теплопостачання" (08132, Києво - Святошинський район, м. Вишневе, вул. Святошинська, 27, корпус 1, приміщення 8, ідентифікаційний код 38852039) судові витрати за подання апеляційної скарги 294 (двісті дев`яносто чотири) грн. 60 (шістдесят) коп.

5. Видачу наказів доручити господарському суду Київської області.

6. Справу №911/1010/16 повернути до господарського суду Київської області.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді Ю.Л. Власов

М.Г. Чорногуз