КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2016 р. Справа№ 910/12300/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Федорчука Р.В.

Яковлєва М.Л.

при секретарі судового засідання Вага В.В.

за участю представників:

від Позивача: Маслюк А.А.

від Відповідача: Левченко Д.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2016р. у справі №910/12300/16 (суддя Босий В.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Зв'язоктехсервіс"

до Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

про стягнення 35453860,95 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до місцевого господарського суду з позовом до Відповідача про стягнення інфляційної складової боргу в сумі 35453860,95 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва №910/12300/16 від 27.07.2016р. позов задоволено.

Рішення мотивовано тим, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.11.2015р. у справі №910/23199/15 стягнуто з Відповідача на користь Позивача борг у розмірі 50939455,02 грн. та 3% річних у розмірі 3860233,77 грн., які були повністю сплачені Відповідачем на стадії виконавчого провадження.

У зв'язку зі зверненням Позивача до суду з позовом про стягнення суми основної заборгованості у справі №910/23199/15, строк позовної давності було перервано. Беручи до уваги, що зазначене рішення вступило в законну силу і перебіг позовної давності почався заново, звернення Позивача 05.07.2016р. до суду з даним позовом про стягнення інфляційних відбулося у межах строків позовної давності, а тому, зважаючи на обґрунтованість вимог Позивача та правильність його розрахунків, позов у відповідній частині підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення місцевого суду та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що строк позовної давності до вимоги про стягнення інфляційної складової боргу сплив, крім того, Відповідачем була сплачена вся сума боргу та сума 3% річних, а тому підстави для стягнення інфляційної складової боргу відсутні.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.08.2016р. прийнято апеляційну скаргу у справі №910/12300/16 до провадження колегією суддів, розгляд скарги призначено на 06.09.2016р.

06.09.2016р. Позивач подав до суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив залишити рішення місцевого суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд встановив:

29.12.2012р. між Позивачем та Відповідачем був укладений договір підряду №01-2/1186-12, за змістом якого Позивач зобов'язався у 2012-2013 роках на свій ризик власними або залученими силами з власних матеріальних ресурсів на підставі наданої уповноваженим представником Відповідача проектної документації, виконати та здати Відповідачу в установлений цим договором строк закінчені роботи - об'єкт будівництва, а саме: сукупність приміщень і споруд або окремі приміщення (споруди), будівництво яких здійснюється відповідно до робочого проекту "ЛЕП 110 кВ Придунайська - Залізничне та пристанційний вузол (ПС 110 кВ "Придунайська") для приєднання об'єкта альтернативної енергетики до ПС 110 кВ "Залізничне", а також виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а Відповідач зобов'язався надати Позивачеві будівельний майданчик (фронт робіт), передати проектно-кошторисну ті іншу необхідну дозвільну документацію, затверджену в установленому порядку, прийняти виконані роботи та оплатити їх в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.11.2015р. у справі №910/23199/15 стягнуто з Відповідача на користь Позивача борг за вказаним договором у розмірі 50939455,02 грн. та 3% річних у розмірі 3860233,77 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2016р. вказане рішення залишене без змін.

04.04.2016р. Відповідачем було сплачено на рахунок Позивача грошові кошти у розмірі 54872768,79 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1 від 04.04.2016р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно з ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст.35 Господарського кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як встановлено судом у справі №910/23199/15 між Позивачем та Відповідачем у 2012 році був укладений договір підряду, на виконання якого Позивач у грудні 2012 року поставив, а Відповідач прийняв обладнання вартістю 50939455,02 грн. за яке не розрахувався.

За позовом Позивача рішенням Господарського суду міста Києва від 17.11.2015р. у справі №910/23199/15 було стягнуто з Відповідача на користь Позивача борг за вказаним договором у розмірі 50939455,02 грн. та 3% річних у розмірі 3860233,77 грн. нараховані на вказаний борг.

Вказаний борг у розмірі 50939455,02 грн. Відповідачем був сплачений Позивачу в порядку виконавчого провадження у квітні 2016р.

Враховуючи вказані норми права та встановлені обставини апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду про стягнення з Відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 35453860,96 грн. за заявлений Позивачем період прострочення з березня 2013 по березень 2016р.

Апеляційний суд не може прийняти до уваги доводи Відповідача про безпідставність стягнення з нього суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції з мотивів фактичної сплати ним суми основного боргу.

Норма статті 625 Цивільного кодексу України встановлює правило відповідно до якого боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити належну кредитору суму боргу збільшену на встановлений індекс інфляції за весь час прострочення.

Отже, за кожний місяць прострочення виконання грошового зобов'язання з березня 2013 по березень 2016р. сума основного боргу Відповідача збільшувалась на встановлений індекс інфляції, тому сплата останнім у квітні 2016 року частини боргу в сумі 50939455,02 грн., присуджену до стягнення рішенням Господарського суду міста Києва від 17.11.2015р. у справі №910/23199/15, не свідчить про повну сплату Відповідачем суми основного боргу.

Апеляційний суд не може прийняти до уваги доводи Відповідача про пропущення Позивачем строку позовної давності.

Відповідно до ст.256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.5 ст.261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст.264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Згідно з п.3.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» до вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції застосовується загальна позовна давність.

Згідно з ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Відповідно до п.5.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 зі спливом позовної давності за вимогою про сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату сум інфляційних нарахувань згідно з ст.625 Цивільного кодексу України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

З наведеного вбачається, що правова конструкція ст.625 Цивільного кодексу України передбачає сплату боржником, який прострочив виконання грошового зобов'язання, належної кредитору суми боргу, збільшеної на встановлений індекс інфляції за весь час прострочення. В даному випадку у боржника не виникає нового або додаткового грошового зобов'язання, проте розмір основного зобов'язання щомісячно збільшується на індекси інфляції, встановлені у період прострочення.

Відповідно вимога про стягнення з Відповідача основного боргу в сумі 50939455,02 грн. є частиною вимоги про стягнення з Відповідача повного розміру боргу в урахування встановленого індексу інфляції, право на яку має Позивач.

Отже, коли у вересні 2015р. Позивач звернувся до суду з позовом предметом якого була частина вимоги про стягнення з Відповідача основного боргу в сумі 50939455,02 грн. позовна давність в силу ст.264 Цивільного кодексу України перервалась, відповідно перебіг позовної давності з вересня 2015 року розпочався заново.

За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що звернення Позивача 05.07.2016р. до суду з даним позовом про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції відбулось у межах строків позовної давності, тому зважаючи на обґрунтованість вимог Позивача та правильність його розрахунків, позов обґрунтовано задоволено місцевим судом.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції згідно з ст.104 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2016р. у справі №910/12300/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2016р. у справі №910/12300/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 20.09.2016р.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді Р.В. Федорчук

М.Л. Яковлєв