ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.09.16р. Справа № 904/6166/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Криворізький центральний рудоремонтний завод", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Товариство з обмеженою відповідальністю "ГМР Транс", м. Дніпро

про стягнення заборгованості за оренду майна, розірвання договору оренди, вилучення та повернення майна власнику

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність № 11 від 31.03.2016; представник ОСОБА_2, довіреність № 8 від 15.03.2016;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Криворізький центральний рудоремонтний завод" (позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГМР Транс" (відповідач), у яких заявило вимоги про:

стягнення заборгованості за оренду майна у сумі 1286464,32 грн, інфляційних втрат у сумі 279889,78 грн та 3% річних у сумі 36909,43 грн, нарахованих ним з посиланням на неналежне виконання умов договору оперативної оренди приміщення № 1-А, укладеного між сторонами 02.06.2014;

розірвання договору оперативної оренди приміщення № 1-А від 02.06.2014;

вилучення та повернення орендованого майна власнику.

На підставі ст. 77 ГПК України у судовому засіданні 19.09.2016 було оголошено перерву до 26.09.2016.

Відповідач 23.09.2016 надав до суду відзив, у якому проти позову заперечив, доводи позивача вважає незаконними, необгрунтованими та такими, що не відповідають дійсності та не підтверджені доказами. На думку відповідача, у нього був відсутній обов'язок з оплати за користування орендованим майном через ненадання позивачем рахунків на оплату, і як наслідок, вважає безпідставним нарахування позивачем штрафних санкцій. Крім того зазначив, що договір вже припинив свою дію та орендоване майно було повернуто позивачу. На момент передачі майна, тобто 25.03.2016, сторони визначили заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 1069302,52 грн, що підтверджено підписаною сторонами додатковою угодою № 1 до договору. Таким чином, відповідач просить суд позовні вимоги задовольнити частково, а саме у сумі 1069302,52 грн.

У судове засідання, призначене на 26.09.2016, представник відповідача не з'явився без пояснення причин.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

02.06.2014 між Публічним акціонерним товариством "Криворізький центральний рудоремонтний завод" (далі - орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГМР Транс" (далі - орендар, відповідач) було укладено договір оперативної оренди приміщення № 1-А (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлових приміщень загальною площею 1167,00 кв.м. Орендоване майно знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Заводська, 1 (п. 1.2. договору).

Ціна майна, яке орендується, за згодою сторін складає 430470,78 грн у відповідності до п. 1.5 договору.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що передача орендованого майна в оренду не тягне за собою виникнення у орендаря права власності на орендоване майно. Власником орендованого майна є орендодавець, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Відповідно до п. 2.1 договору передача орендованого майна в користування орендатора здійснюється протягом 5 днів з моменту підписання цього договору. Передача орендованого майна оформлюється актом прийому-передачі орендованого майна, який є невід'ємною частиною цього договору.

Орендна плата визначена п. 3.1 договору та складає 51000,12 грн у місяць.

Відповідно до п.3.6 договору орендна плата перераховується щомісячно не пізніше 20 числа наступного за звітним місяцем, на поточний рахунок орендодавця на підставі виставленого орендодавцем рахунку.

Пунктом 3.8 договору передбачено, що у випадку припинення (розірвання) цього договору орендар сплачує орендну плату до дня повернення орендованого майна по акту прийому-передачі включно.

У випадку припинення чи розірвання цього договору орендар має повернути орендодавцю орендоване майно в належному вигляді , не гіршому, чим на момент передачі його в оренду (п. 5.8 договору).

Відповідно до п. 9.1 договору строк оренди за цим договором складає 34 календарних місяців з моменту передачі майна (відповідно до п.2.1 договору).

Сторони п. 9.2 договору передбачили, що договір вступає в силу з моменту підписання акта прийому-передачі та діє до 31.03.2017 включно, а в частині невиконаних зобов'язань до повного їх виконання.

Дія договору припиняється достроково за взаємною згодою сторін чи по рішенню суду у відповідності до п. 9.5 договору.

На виконання умов договору позивач передав нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Заводська, 1, загальною вартістю 430470,78 грн, в оренду відповідачу, що підтверджується актом приймання-передачі нерухомого майна в оренду від 02.06.2014, а саме:

- гараж на 25 машин площею 832,26 кв.м., за інвентаризаційним № 10004, первісна вартість якого складає 154967,90 грн за орендну плату в місяць - 27161,40 грн;

- мийка механізована площею 181,56 кв.м., за інвентаризаційним № 10121, первісна вартість якої складає 49188,29 грн за орендну плату в місяць - 9102,60 грн;

- будівля контрольно-технічного пункту площею 51,06 кв.м., за інвентаризаційним № 10123, первісна вартість якої складає 35793,40 грн за орендну плату в місяць - 1407,00 грн;

- загородження з воротами біля КТН, за інвентаризаційним № 20087, первісна вартість якого складає 2914,99 грн за орендну плату в місяць - 11,70 грн;

- будівля диспетчерської (АТЦ) площею 102,12 кв.м., за інвентаризаційним № 30124, первісна вартість якої складає 187606,20 грн за орендну плату в місяць - 4817,40 грн.

В порушення умов договору відповідач не виконав свої фінансові зобов'язання зі сплати оренди нерухомого майна через що у нього утворилася заборгованість перед позивачем за період з 02.06.2014 по 08.07.2016 у загальній сумі 1286464,32 грн.

Враховуючи заборгованість відповідача понад три місяці позивач не вбачає підстав для продовження дії договору.

Наявна заборгованість відповідача і стала підставою звернення позивача до суду з цим позовом, предметом якого є стягнення заборгованості за оренду майна у сумі 1286464,32 грн, інфляційних втрат у сумі 279889,78 грн та 3% річних у сумі 36909,43 грн та розірвання договору і повернення орендованого майна.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами по справі договір є договором оренди, до якого слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Статтею 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Частинами 1 та 2 ст. 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт користуванням відповідачем на праві оренди майном позивача доведено та відповідачем не оспорено, що також підтверджено матеріалами справи.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто неналежне виконання.

Так, позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача суму основного боргу за орендоване майно за період з 02.06.2014 по 08.07.2016 у розмірі 1286464,32 грн, проте суд частково не погоджується з заявленою позивачем сумою боргу, оскільки слід зазначити, що сторони 25.03.2016 уклали додаткову угоду №1 до договору, якою дійшли згоди про розірвання з 25.03.2016 договору оперативної оренди майна № 1-А від 02.06.2016 та повернення орендованого майна на підставі акту приймання-передачі. Того ж дня, виконуючи умови додаткової угоди, відповідач повернув позивачу орендоване ним нерухоме майно за актом приймання-передачі нерухомого майна з оренди від 25.03.2016, а також на момент розірвання договору підтвердив наявність в нього заборгованості перед позивачем у сумі 1069302,52 грн. Вказані додаткова угода та акт приймання-передачі укладені сторонами належним чином, скріплені підписами керівників та печатками підприємств, а отже є належними та допустимими доказами у справі. Таким чином, підписання позивачем додаткової угоди свідчить про відсутність у останнього заперечень щодо наявної заборгованості відповідача саме у сумі 1069302,52 грн, з огляду на що нарахування орендної плати за період вже після припинення дії договору, а саме з 26.03.2016 по 08.07.2016 є безпідставним та необгрунтованим, так само як і вимоги позивача щодо розірвання договору та повернення орендованого майна.

Отже, відповідач порушив свої фінансові зобов'язання щодо сплати орендної плати, а тому має місце неналежне виконання відповідачем умов договору, через що позовні вимоги щодо стягнення з останнього суми заборгованості з орендної плати є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню саме у сумі 1069302,52 грн.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до приписів п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Так, на підставі приписів ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за зобов'язаннями з червня 2014 року по травень 2016 року за загальний період з 21.07.2014 по 08.07.2016 включно у загальній сумі 36909,43 грн та інфляційні втрати за аналогічний період у загальній сумі 279889,78 грн.

Перевіривши розрахунки позивача суд не погоджується з заявленим періодом нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки зобов'язання за договором припинилися 25 березня 2016 року, а отже суд здійснив власний розрахунок, виключивши при цьому з розрахунку 3% річних та інфляційні нарахування, що нараховані за зобов'язаннями квітня та травня 2016 року та нарахувавши їх на суму боргу, що виник станом на 25.03.2016 включно, в результаті чого 3% річних, що підлягають до стягнення з відповідача складають 36566,15 грн, а інфляційні втрати - 277306,14 грн.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у невиконанні свого обовязку щодо оплати орендованих приміщень, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 ЦК України).

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК України) України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу у сумі 1069302,52 грн, 3% річних у сумі 36566,15 грн та інфляційних втрат у сумі 277306,14 грн; в решті позову слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 20747,62 грн відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України. Витрати по сплаті судового збору у сумі 9758,39 грн слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГМР Транс" (м. Дніпро, пр. Кірова, буд. 107-Г, ідентифікаційний код 38708145) на користь Публічного акціонерного товариства "Криворізький центральний рудоремонтний завод" (Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Заводська, буд. 1, ідентифікаційний код 00190940) основний борг у сумі 1069302,52 грн, 3% річних у сумі 36566,15 грн, інфляційні нарахування у сумі 277306,14 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 20747,62 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 29.09.2016.

Суддя ОСОБА_3