КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2016 р. Справа№ 05/5026/1980/2012

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Верховця А.А.

Пантелієнка В.О.

за участю секретаря Чміль Я.Є.

та представників:

від ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в м.Черкасах - Небилиця Р.В. (дов. від 19.05.2014 № 010-01/3192);

ОСОБА_3 - не з'явився;

від ліквідатора - не з'явились;

від інших кредиторів - не з'явились.

розглянувши апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м.Черкасах та ОСОБА_3

на ухвалу господарського суду Черкаської області від 18.08.2016

у справі № 05/5026/1980/2012 (суддя: Хабазня Ю.А.)

за заявою ініціюючого кредитора ОСОБА_3

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Райагробуд"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 18.08.2016 у справі № 05/5026/1980/2012 визнано вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Черкасах на суму 20331341,12 грн., які підлягають погашенню позачергово за рахунок заставного майна, та на суму 2756,00 грн., які підлягають погашенню у першу чергу, у визнанні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції у відповідній частині, представник Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Черкасах звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду Черкаської області від 18.08.2016 в частині відмови в задоволенні поточних вимог ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Черкасах щодо визнання штрафних санкцій в сумі 85 893 962, 79 грн. та збитків у вигляді курсової різниці в сумі 56 175 078, 05 грн., прийняти нове рішення, яким визнати поточні вимоги АТ „ Укрексімбанк" у повному обсязі на загальну суму 162 400 381.96 грн.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції у відповідній частині, ОСОБА_3 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду Черкаської області від 18.08.2016 у справі № 05/5026/1980/2012 в частині визнання вимог Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Черкасах щодо нарахованих інфляційних у сумі 17562326,13 грн. та 3 % річних у сумі 2741242,01 грн., в іншій частині ухвалу господарського суду Черкаської області від 18.08.2016 залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних скарг Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Черкасах та ОСОБА_3 посилаються на те, що оскаржувана ухвала у зазначених частинах прийнята з порушенням норм матеріального права.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 09.09.2016 вказані апеляційні скарги прийнято до провадження, розгляд їх призначено на 21.09.2016.

У зв'язку з перебуванням судді Остапенко О.М. у відпустці, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2016, сформовано склад колегії суддів для здійснення розгляду цих апеляційних скарг у справі № 05/5026/1980/2012 у наступному складі: головуючий суддя: Доманська М.Л., судді: Пантелієнко В.О., Верховець А.А. Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2016 вказані апеляційні скарги прийнято до провадження у новому складі суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2016 апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м.Черкасах та ОСОБА_3 на ухвалу господарського суду Черкаської області від 18.08.2016 у даній справі об'єднано в одне апеляційне провадження.

21.09.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м.Черкасах надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3, в якому банк просить суд відмовити ОСОБА_3 в задоволенні його апеляційної скарги.

В судове засідання 21.09.2016 апелянт (ОСОБА_3.), ліквідатор та інші кредитори не з'явились. Про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до статті 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Судова колегія, обговоривши на місці вказані обставини, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності апелянта (ОСОБА_3.), ліквідатора та інших кредиторів, які не з'явилися в судове засідання, за наявними у справі матеріалами.

Представник Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м.Черкасах підтримав апеляційну скаргу подану його довірителем та просив її задовольнити, проти апеляційної скарги ОСОБА_3 заперечив та просив залишити її без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Черкасах не підлягає задоволенню, та апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.

В даному випадку, відповідно до приписів розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі по тексту - Закон), застосовуються норми Закону в редакції, що діє з 19.01.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону провадження у справах про банкрутство регулюється Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Частиною 2 статті 4-1 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

Згідно зі статтями 4, 43 ГПК України судове рішення є законним та обґрунтованим лише у випадку всебічного повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності у відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалами господарського суду Черкаської області у даній справі: від 22.08.2016 - порушено провадження у справі про банкрутство боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Райагробуд", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, накладено арешт на майно боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Новосельцева В.П.; від 17.12.2013 - продовжено строк процедури розпорядження майном боржника на шість місяців; від 11.02.2014 - затверджено реєстр вимог кредиторів боржника; від 04.04.2014 та від 07.08.2014 - продовжено строк процедури розпорядження майном боржника на шість місяців; від 23.12.2014 - введено процедуру санації боржника, керуючим санацією призначено керівника боржника ОСОБА_6, розпорядником майна боржника - арбітражного керуючого Новосельцева В.П.; від 30.04.2015 - звільнено керівника боржника ОСОБА_6 від виконання обов'язків керуючого санацією, зобов'язано останнього підготувати і передати за місцезнаходженням боржника документи і майно, отримані у зв'язку з виконанням своїх обов'язків, новопризначеному керуючому санацією; призначено керуючим санацією арбітражного керуючого Новосельцева В.П., зобов'язано останнього в строк до 21.05.2015 скликати та провести чергове засідання комітету кредиторів для розгляду нового плану санації та не пізніше п'яти днів з дня проведення засідання комітету кредиторів подати в господарський суд на затвердження схвалений комітетом кредиторів план санації та протокол засідання комітету кредиторів; від 28.05.2015 - відкладено вирішення питання про призначення судового засідання для розгляду поданого на затвердження керуючим санацією клопотання від 25.05.2015 про затвердження плану санації боржника до повернення матеріалів справи із суду вищої інстанції; від 19.05.2016 - провадження у справі в частині розгляду клопотання керуючого санацією від 25.05.2015 про затвердження плану санації боржника припинено у зв'язку із прийняттям зборами кредиторів рішення (протокол від 16.12.2015) про відхилення плану санації та поданням до суду клопотання про перехід до ліквідаційної процедури.

Постановою господарського суду Черкаської області від 02.06.2016 у даній справі товариство з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Райагробуд" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Новосельцева Володимира Петровича та вирішено інші процесуальні питання.

Після визнання боржника банкрутом заявник, публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м.Черкасах, звернувся до суду першої інстанції із заявою від 22.07.2016 №072-19 про визнання поточним кредитором боржника на суму 162400381,96 грн. за зобов'язаннями, які виникли з виконання кредитних договорів від 27.04.2007 №7207К5, №7207К6, зокрема: за кредитним договором від 27.04.2007 №7207К5: проценти - 13430,97 грн. (еквівалент 541,22 доларів США згідно з курсом НБУ станом на 22.07.2016); пеня за прострочену заборгованість - 40485911,21 грн.; пеня за прострочені проценти - 1473607,84 грн.; пеня за прострочену комісію за обслуговування кредиту (за управління кредитом) - 585,66 грн.; за кредитним договором від 27.04.2007 № 7207К6: проценти - 14 342,01 грн. (еквівалент 577, 93 доларів США згідно з курсом НБУ станом на 22.07.2016); пеня за прострочену заборгованість - 42561448,55 грн.; пеня за прострочені проценти - 1372409,53 грн.; а також за вказаними договорами: 3% річних (за основною сумою заборгованості, процентами та комісією) -2741242,01 грн.; інфляційні збитки (за основною сумою заборгованості, процентами та комісією) - 17562326,13 грн.; курсова різниця - 56175078,05 грн. (3339159,88 дол. США х 24,816117 - 26689904,21).

У заяві від 01.08.2016 №072-19/826 (від 01.08.2016 вх. №15372/16) заявник просив також визнати та включити до реєстру вимог кредиторів вимоги на суму сплаченого судового збору у сумі 2 756,00 грн.

Оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції визнав вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Черкасах на суму 20331341,12 грн., зазначивши, що ці вимоги підлягають погашенню позачергово за рахунок заставного майна, та на суму 2756,00 грн., визнавши їх такими, що підлягають погашенню у першу чергу, у визнанні решти вимог відмовив.

Як було зазначено вище, Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Черкасах не погодилося з вказаним судовим рішенням в частині відмови у визнанні поточних кредиторських вимог, а саме: щодо невизнання штрафних санкцій в сумі 85 893 962, 79 грн. та збитків у вигляді курсової різниці в сумі 56 175 078, 05 грн.

ОСОБА_3 не погодився з зазначеним судовим рішенням в частині визнання вимог Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Черкасах щодо нарахованих інфляційних втрат у сумі 17562326,13 грн. та 3 % річних у сумі 2741242,01 грн.

В решті ухвала суду першої інстанції від 18.08.2016 у даній справі не оскаржується.

Суд апеляційної інстанції переглядає оскаржувану ухвалу лише в тій частині, що оскаржується апелянтами.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, дійшов висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції в тій частині, що оскаржується апелянтом - ОСОБА_3, винесена з неповним дослідженням матеріалів справи та є такою, що не відповідає вимогам законодавства у цій частині. При цьому оскаржувана ухвала суду першої інстанції в тій частині, що оскаржується апелянтом - ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії ПАт "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Черкасах є такою, що відповідає вимогам законодавства, з наступних підстав.

Обґрунтовуючи заявлені поточні кредиторські вимоги Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Черкасах зазначає, що за період з 29.12.2012 (порушення провадження у справі про банкрутство) по 01.06.2016 (визнання боржника банкрутом) у боржника виникли додаткові зобов'язання за Генеральною угодою від 27.04.2007 №7207N2 та укладеними у рамках і на умовах цієї угоди кредитними договорами від 27.04.2007 №7207К5 (з додатковими угодами від 27.03.2009 №7207К5-9, від 08.01.2009 №7207К5-8, від 01.12.2008 №7207К5-7, від 21.05.2008 №7207К5-6, від 21.09.2007 №7207К5-5, від 13.08.2007 №4, від 25.05.2007 №3, від 22.05.2007 №2, від 08.05.2007 №1) та №7207К6 (з додатковими угодами від 27.03.2009 №7207К6-4, від 08.01.2009 № 7207К6-3, від 21.09.2007 № 7207К6-2, від 13.08.2007 №1) (далі - Кредитні договори), зокрема нараховані: проценти; пеня за прострочену заборгованість; пеня за прострочені проценти; заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції; 3% річних від простроченої суми; курсова різниця;

що відповідно до п.3.2 статті 3 Кредитних договорів кредитор надав позичальнику (ТОВ "Корпорація "Райагробуд") кредит на загальну суму 3660000,00 доларів США, а саме: згідно з кредитним договором від 27.04.2007 №7207К5 та додаткових угод до нього відкрита не відновлювана кредитна лінія з лімітом заборгованості 1557700,00 доларів США, з кінцевою датою погашення 30.04.2009; згідно з кредитним договором від 27.04.2007 №7207К6 та додаткових угод до нього надано кредит у сумі 2102300,00 доларів США, з кінцевою датою погашення 30.04.2012;

що згідно з п. 8.1 Кредитних договорів вони залишаються чинними до дати повного виконання сторонами своїх зобов'язань;

що позичальником (ТОВ "Корпорація "Райагробуд") зобов'язання за Кредитними договорами щодо здійснення платежів не були виконані,

що згідно з п.п.3.5.1 Кредитних договорів позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі, зазначеному в п.3.2. Кредитних договорів у валюті кредиту. Такі проценти нараховуються щомісяця на суму фактичної заборгованості за кредитом із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів на основі банківського року у валюті кредиту і підлягають сплаті не пізніше останнього банківського дня кожного місяця (тобто не пізніше 25 числа кожного місяця),

що на підставі п.7.2 Кредитних договорів у разі невиконання зобов'язань згідно з п.п.3.4.1, 3.5.1 позичальник сплачує банку пеню у валюті кредиту. У разі невиконання зобов'язань згідно з п.4.1 Кредитних договорів позичальник сплачує банку пеню у гривнях. Пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі, зазначеному у п.3.2. Кредитних договорів, тобто у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня,

що після порушення провадження у справі про банкрутство боржником не здійснювалося погашення заборгованості та не було дотримано інших вищезазначених зобов'язань за Кредитними договорами, тому до 01.06.2016 здійснювалися нарахування обумовлених цими Кредитними договорами процентів та пені, що вказані нарахування припинені на підставі постанови суду від 02.06.2016,

що мало місце зростання курсу валют з дати порушення провадження у справі про банкрутство (28.12.2012) до дати подання ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" заяви про визнання поточних кредиторських вимог (22.07.2016), у зв'язку з чим вимога на суму 56175078,05 грн. визначається як різниця між сумою, яка є гривневим еквівалентом вимог у розмірі 3339159,88 доларів США на час подання цієї заяви з додатковими вимогами у розмірі 82864982,26 грн., і сумою, яка була визнана ухвалою суду від 11.02.2014 про затвердження реєстру вимог кредиторів у розмірі 26689904,21 грн. (82864982,26 - 26689904,21 = 56175078,05 грн.)

Ліквідатор банкрута, арбітражний керуючий Новосельцев В.П. у направленому суду першої інстанції відзиві від 10.08.2016 №02-03/991 (вх. №16120/16 від 11.08.2016) та у судовому засіданні першої інстанції вимоги визнав частково - на суму 1119,15 доларів США, що по курсу НБУ станом на 10.08.2016 складає 27777,30 грн. (у четверту чергу) та 2756,00 грн. (у першу чергу), у т.ч.: 541,22 дол. США - проценти за кредитним договором №7207К5 від 27.04.2007, нараховані за період з 29.12.2012 по 01.06.2016, що по курсу НБУ станом на 10.08.2016 складає 13433,08 грн. (541,22 х 24,82); 577,93 дол. США - проценти за кредитним договором №7207К6 від 27.04.2007, нараховані за період з 29.12.2012 по 01.06.2016, що по курсу НБУ станом на 10.08.2016 складає 14344,22 грн. (577,93 х 24,82); 2756,00 грн. - витрати на оплату судового збору.

Решту вимог не визнав з наступних підстав:

- ухвалою суду від 28.12.2012 введено мораторій на задоволення вимог кредиторів ТОВ "Корпорація "Райагробуд" та відповідно до ст.12 Закону протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), тому нарахування банкруту пені за прострочені заборгованість, проценти та комісію за обслуговування кредиту є неправомірним;

- вимоги заявника про визнання інфляційних та 3% річних, нарахованих з 29.12.2012 по 01.06.2016, є такими, що заявлені поза межами строку позовної давності, і могли бути заявлені та визнані лише як конкурсні;

- вимоги щодо збитків (курсової різниці) не мають правового обґрунтування та не підтверджені будь-якими доказами, а посилання банку на "позбавлення можливості реального отримання доходів" є надуманим, оскільки за користування кредитом нараховано проценти в доларах США.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, дійшла наступних висновків.

Згідно із ч. 3 ст. 19 Закону, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів) та ін.

Тобто, вказана норма встановлює загальну заборону на нарахування штрафу і пені протягом часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов'язаний з визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію. Тому неустойка за невиконання грошових зобов'язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. Крім того, не може розглядатися питання про поширення чи непоширення мораторію на ненараховану неустойку, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки боржнику, щодо якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство.

Виходячи із змісту Закону, боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються.

Зазначена правова позиція про те, що протягом здійснення провадження у справі про банкрутство встановлюється заборона на нарахування боржнику, щодо якого порушено справу про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, неустойки (штрафу, пені), а також інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань, викладена у постанові Верховного Суду України № 3-71гс12 від 12.03.2013 року у справі № 29/5005/16170/2011.

За висновком Верховного Суду України у постанові від 13.05.2014 у справі № 5021/321/12, зазначеними нормами Закону законодавець чітко визначив, що поточні вимоги кредитора - це неоплачені боржником вимоги, які виникли в процедурах банкрутства, за період після порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство і до винесення постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора.

Згідно зі ст. 38 Закону з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема, вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанцій про відмову у визнанні заявлених Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Черкасах вимог до боржника у сумі 85893962,79 грн. штрафних санкцій (з них: 83047359,76 грн. - пеня за прострочену заборгованість, 2846017,37 грн. - пеня за прострочені проценти, 585,66 грн. - пеня за прострочену комісію за обслуговування кредиту), оскільки ці вимоги складаються з штрафних санкцій, нарахованих в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів боржника у даній справі та не є поточними вимогами у розумінні Закону.

Судова колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у визнанні вимог Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Черкасах до боржника на суму 56175078,05 грн. курсової різниці, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону, юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Виходячи із вимог ч.ч. 1, 2 ст. 23 Закону конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов'язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що, виходячи з вимог спеціального Закону, обов'язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд.

В заяві Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Черкасах з кредиторськими вимогами зазначено, що вказані вимоги (на суму курсової різниці) виникли у зв'язку з тим, що сума вимог у гривневому еквіваленті, визнаних ухвалою суду від 11.02.2014 (ухвала попереднього засідання), збільшилася у зв'язку із зростанням курсу валют з дати порушення провадження у даній справі (28.12.2012) до дати подання цієї заяви (22.07.2016).

Виходячи із особливостей Закону в процедурі банкрутства грошові вимоги всіх кредиторів повинні бути чітко фіксовані та не можуть змінюватись до закінчення справи про банкрутство, оскільки, виходячи із розміру грошових вимог визначається кількість голосів кредиторів на зборах кредиторів та комітету кредиторів.

В ч. 2 ст. 23 Закону законодавець встановив, що якщо зобов'язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

Враховуючи зазначене, заявлена в процедурі розпорядження майном сума вимог кредитора до боржника, вже не може змінюватись кредитором, навіть якщо в подальшому змінився курс іноземної валюти до гривні.

Аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України в своїй постанові від 08.12.2015 у справі № 904/10044/13.

Отже, даний кредитор вже скористався своїм правом на заявлення грошових (конкурсних) вимог до боржника на стадії розпорядження майном, а чинне законодавство про банкрутство не передбачає можливості повторного звернення конкурсних кредиторів на стадії ліквідаційної процедури з тими ж вимогами, але обчисленими по новому курсу іноземної валюти, який діє на дату визнання боржника банкрутом. А тому суд першої інстанції правомірно відмовив у визнанні вимог ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Черкасах до боржника на суму 56175078,05 грн. курсової різниці.

Також за період від дня порушення провадження у справі про банкрутство і до моменту визнання його банкрутом, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, заявником нараховано 3% річних 2741242,01 грн. і інфляційних втрат 17562326,13 грн. на вже визнані ухвалою суду від 11.02.2014 суми основного боргу, процентів та комісії.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції, яка зазначила, що розрахунок суми 3% річних у розмірі 2741242,01 грн. та інфляційних втрат у розмірі 17562326,13 грн. за період з 29.12.2012 по 01.06.2016 підлягає визнанню у заявлених сумах та вказані вимоги підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів і відповідно до ч.9 ст. 45 Закону підлягають погашенню позачергово за рахунок заставного майна, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Судовою колегією встановлено, що кредитором вимоги у сумі 2741242,01 грн. 3% річних та 17562326,13 грн. інфляційних втрат нараховано за період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, під час дії якого не застосовується індекс інфляції та три проценти річних від простроченої суми. А тому суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі неправомірно визнав вимоги ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Черкасах до боржника у сумі 2741242,01 грн. 3% річних та 17562326,13 грн. інфляційних втрат, тоді як у визнанні цих кредиторських вимог слід відмовити з підстав їх необґрунтованості.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 29.10.2016 у справі № Б8/142-12 та від 12.07.2016 у справі № 904/513/13-г.

За змістом ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (пп. 2.2 п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Враховуючи вищевикладене, судова колегія відхиляє клопотання ліквідатора про застосування позовної давності для визнання вимог з нарахованих 3% річних і інфляційних.

Судом першої інстанції не було досліджено всі обставини справи під час розгляду заяви Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Черкасах, внаслідок чого оскаржувана ухвала, підлягає скасуванню в частині визнання кредитоських вимог на суму 2741242,01 грн. 3% річних та на суму 17562326,13 грн. інфляційних втрат (на загальну суму 20 303 568,14 грн.) із прийняттям в цій частині нового рішення щодо відмови у визнанні цих кредиторських вимог ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Черкасах, тобто апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

У відповідності до ст.ст. 32-34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи, наведені Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Черкасах в його апеляційній скарзі, колегією суддів відхиляються за необґрунтованістю, враховуючи вищевикладене.

Відповідно ст. 104 ГПК України підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є, зокрема, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

За вищевказаних обставин, колегія суддів на підставі наявних в справі матеріалів дійшла до висновку, що оскаржувану ухвалу слід залишити без змін в частині відмови в задоволенні поточних вимог ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Черкасах щодо визнання штрафних санкцій в сумі 85 893 962, 79 грн. та збитків у вигляді курсової різниці в сумі 56 175 078, 05 грн., у зв'язку з чим апеляційна скарга ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Черкасах не підлягає задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення у певній частині прийнято судом першої інстанції за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи. Так, висновки, викладені в ухвалі суду першої інстанції від 18.08.2016 в частині щодо визнання вимог Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Черкасах на суму 20 303 568,14 грн. (3% річних та інфляційних втрат), та визнання їх такими, що підлягають погашенню позачергово за рахунок заставного майна, не відповідають обставинам справи. Оскаржувана ухвала в цій частині прийнята з порушенням норм матеріального права, що, відповідно до ст. 104 ГПК України є підставою для скасування ухвали господарського суду Черкаської області від 18.08.2016 у справі № 05/5026/1980/2012 в частині визнання вимог Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Черкасах на суму 20 303 568,14 грн., та в частині визнання їх такими, що підлягають погашенню позачергово за рахунок заставного майна, із прийняттям нового рішення в цій частині, а саме, у визнані вимог Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Черкасах на суму 20 303 568,14 грн. (3% річних та інфляційних втрат) слід відмовити.

В решті ухвала господарського суду Черкаської області від 18.08.2016 у справі № 05/5026/1980/2012 не оскаржується, а тому не переглядається судом апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4-1, 33, 34, 43, 101-106 ГПК України, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Черкасах залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Черкаської області 18.08.2016 у справі № 05/5026/1980/2012 в частині відмови в задоволенні поточних вимог ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Черкасах щодо визнання штрафних санкцій в сумі 85 893 962, 79 грн. та збитків у вигляді курсової різниці в сумі 56 175 078, 05 грн. - без змін.

2. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

3. Ухвалу господарського суду Черкаської області 18.08.2016 у справі № 05/5026/1980/2012 в частині визнання вимог Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Черкасах на суму 20 303 568,14 грн. (3% річних та інфляційних втрат), та визнання цих вимог такими, що підлягають погашенню позачергово за рахунок заставного майна, скасувати та прийняти в цій частині нове рішення:

«Відмовити у визнані вимог Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в м. Черкасах на суму 2741242,01 грн.- 3% річних та на суму 17562326,13 грн.- інфляційних втрат».

4. Матеріали справи № 05/5026/1980/2012 повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ГПК України.

Повний текст постанови підписаний 26.09.2016.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді А.А. Верховець

В.О. Пантелієнко