донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

27.09.2016 справа №905/1543/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий судді секретар судового засідання за участю представників сторін: від позивача від відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 без участі представника не з»явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод», м. Краматорськ Донецької області
на рішення господарського суду Донецької області
від06.07.16 р. (підписано 11.07.16 р.)
у справі№ 905/1543/16 (суддя Курило Г.Є.)
за позовомПублічного акціонерного товариства «БГ Банк», м. Київ
доПублічного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод», м. Краматорськ Донецької області
простягнення 9 324 647,25 грн.
В С Т А Н О В И В:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «БГ Банк», м. Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод», м. Краматорськ про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17.02.2014р. № 17000/1/14 в сумі 9 325 901,83 грн., з яких 3 000 000,00 грн. - заборгованість по простроченому кредиту, 1 099 064,48 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 430 673,36 грн. - заборгованість зі сплати пені за несвоєчасно сплаченими процентами по кредиту, 2 205 780,82 грн. - заборгованість зі сплати пені за несвоєчасно сплаченим кредитом, 2 009 045,06 грн. - інфляційні нарахування на розмір заборгованості, 263 415,74 грн. - інфляційні нарахування на суму несплачених відсотків, 290 612,85 грн. - розмір трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості по простроченому кредиту, 27 309,51 грн. - розмір трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості за простроченими та несплаченими відсотками.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов»язань за кредитним договором (про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії) №17000/1/14 від 17.02.2014р.

Ухвалою від 26.04.2016 господарського суду Донецької області порушено провадження по справі №905/1543/16.

Клопотанням про зменшення позовних вимог (вих. №15-517 від 07.06.2016) позивач, ПАТ «БГ Банк», просив суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод», м. Краматорськ заборгованість за кредитним договором №17000/1/14 від 17.02.2014р. в сумі 9 324 647,62 грн., в т.ч.: 3 000 000,00 грн. - заборгованості по простроченому кредиту, 1 209 228,42 грн. - заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками, 430 673,36 грн. - заборгованості зі сплати пені за несвоєчасно сплачені проценти по кредиту, 2 205 780,82 грн. - заборгованості зі сплати пені за несвоєчасно сплаченим кредитом, 2 009 045,06 грн. - інфляційні нарахування на розмір заборгованості, 263 415,74 грн. - інфляційні нарахування на суму несплачених відсотків, 172 602,74 грн. - розмір трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості по простроченому кредиту, 33 901,11 грн. - розмір трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості за простроченими та несплаченими відсотками.

На підставі ст.22 Господарського процесуального кодексу України заяву прийнято судом до розгляду.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву від 07.06.2016р. зазначено про визнання ним позовних вимог частково в сумі: 3 000 000,00 грн. заборгованості по простроченому кредиту, 1 099 064,48 грн. - заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами, 1 816 644,39 грн. інфляційних нарахувань на розмір заборгованості, 197 564,63 грн. інфляційних нарахувань на суму несвоєчасно сплачених процентів по кредиту, 155 095,89 грн. трьох відсотків річних на суму заборгованості по простроченому кредиту, 27 309,51 грн. трьох відсотків річних на суму заборгованості за простроченими та несплаченими відсотками.

Клопотанням № 08/20 від 24.06.2016р. відповідач просив відстрочити виконання судового рішення до 31.12.2016р.

Суд під час дослідження матеріалів справи дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про відстрочку виконання рішення.

Рішенням господарського суду Донецької області від 06.07.16 р. у справі №905/1543/16 позов Публічного акціонерного товариства «БГ Банк», м. Київ до Публічного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод», м. Краматорськ задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод», м. Краматорськ Донецької області на користь Публічного акціонерного товариства «БГ Банк», м. Київ заборгованість по простроченому кредиту в розмірі 3 000 000,00 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в розмірі 1 209 228,39 грн., інфляційні нарахування на розмір заборгованості за кредитом в розмірі 1 816 644,39 грн., інфляційні нарахування на суму несплачених відсотків 197 564,64 грн.; три відсотки річних, нарахованих на суму заборгованості по простроченому кредиту в сумі 172 602,74 грн., три відсотки річних, нарахованих на суму заборгованості за простроченими та несплаченими відсотками - 33 552,84 грн., судовий збір в розмірі 96 443,90 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Старокраматорський машинобудівний завод» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати частково рішення господарського суду Донецької області від 06.07.2016р. по справі №905/1543/16 в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1 816 644,39 грн. інфляційних нарахувань на розмір заборгованості за кредитом, 197 564, 64 грн. інфляційних нарахувань на суму несплачених відсотків, 172 602,74 грн. трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості по простроченому кредиту, 33 552,84 грн. трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості за простроченими та несплаченими відсотками, а також в частині відмови в задоволенні заяви відповідача про відстрочку виконання рішення; прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1 816 644,39 грн. інфляційних нарахувань на розмір заборгованості за кредитом, 197 564,64 грн. інфляційних нарахувань на суму несплачених відсотків, 172 602,74 грн. трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості по простроченому кредиту, 33 552,84 грн. трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості за простроченими та несплаченими відсотками, а також задовольнити заяву відповідача про відстрочку виконання рішення суду до 31 грудня 2016 р.

Апелянт вважає оскаржуване рішення таким, що прийняте судом першої інстанції при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи; при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи; з неправильним застосуванням норм матеріального права, а також з порушенням норм процесуального права яке призвело до прийняття неправильного рішення.

Зазначає, що судом не прийнято до уваги доводи відповідача та в порушення статей 83, 121 ГПК України безпідставно відмовлено в задоволенні заяви відповідача про відстрочку виконання рішення.

Наполягає, що на підставі ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суду слід було відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1 816 644,39 грн. інфляційних нарахувань на розмір заборгованості за кредитом, 197 564,64 грн. інфляційних нарахувань на суму несплачених відсотків, 172 602,74 грн. трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості по простроченому кредиту, 33 552,84 грн. трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості за простроченими та несплаченими відсотками.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 01.08.2016 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження.

За клопотанням ПАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» від 06.09.2016р. розгляд апеляційної скарги відкладався.

Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві № 15-706 від 22.09.2016р. на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу відхилити, рішення господарського суду Донецької області від 06.07.2016р. залишити без змін. Клопотанням № 15-705 від 22.09.2016р. просив розгляд апеляційної скарги здійснювати за відсутності представника позивача, врахувавши доводи, викладені у відзиві.

У зв»язку з перебуванням судді Мартюхіної Н.О. у відпустці, протоколом автоматичної зміни складу колегії сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя Дучал Н.М., судді Агапов О.Л., Геза Т.Д.

27.09.2016р. до Донецького апеляційного господарського суду від ПАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» надійшло клопотання № 08/786 від 26.09.2016р. про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю представника прибути в судове засідання через відрядження.

Судом апеляційної інстанції не задоволено подане клопотання, виходячи з наступного.

Положеннями ст.77 Господарського процесуального кодексу України, суду надано право відкладення розгляду справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до ст.28 Господарського процесуального кодексу України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації; адвокати. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації.

Звертаючись з апеляційною скаргою, заявник не був позбавлений вирішити питання щодо участі керівника та/або представника, адвоката, згідно ст. 28 ГПК України, в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Ухвалами суду сторони не зобовязувалися забезпечити участь представників в судовому засіданні, крім того сторін було попереджено, що у разі незявлення їх представників у судове засідання, апеляційну скаргу буде розглянуто за наявними у справі матеріалами.

Позиція ПАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» є викладеною в апеляційній скарзі, що в сукупності з матеріалами судової справи є достатнім для розгляду апеляційної скарги на рішення господарського суду Донецької області від 06.07.2016р. у справі № 905/1543/16.

Згідно з положеннями ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішень місцевого господарського суду в повному обсязі.

У відповідності до п. п. 2, 3, 4 частини 3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (ст.ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України).

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Донецьким апеляційним господарським судом встановлено наступне.

17.02.2014р. між Публічним акціонерним товариством «Банк Перший», правонаступником якого є позивач, Публічне акціонерне товариство «БГ Банк», м. Київ (надалі - банк), та Публічним акціонерним товариством «Старокраматорський машинобудівний завод», м. Краматорськ (надалі - позичальник) був укладений кредитний договір №17000/1/14 (про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії).

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору банк, на умовах передбачених цим договором, відкриває позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію (далі кредитна лінія), в межах якої надає Позичальнику в користування грошові кошти на наступних умовах:

- загальний ліміт кредитування за кредитною лінією 3000000,00 грн. (п. 1.1.1 кредитного договору);

- кредитна лінія відкривається з 17 лютого 2014 р. по 08 липня 2014 р. (п. 1.1.2 кредитного договору);

- кредит позичальнику надається впродовж строку дії кредитної лінії в повному обсязі або окремими частинами «траншами» в межах суми загального ліміту кредитування, зазначеної п. 1.1.1 цього договору на підставі письмової заяви на отримання кредиту позичальника, викладеної в формі, передбаченій цим договором, та за умови належного виконання позичальником своїх зобов»язань згідно з цим договором. (п. 1.1.3 кредитного договору);

- процентна ставка за користування кредитом 21 процентів річних (п. 1.1.4 кредитного договору);

- кредит надається позичальнику на наступні цілі: поповнення обігових коштів (п.1.1.5 кредитного договору);

- остаточна дата повернення (повного погашення) кредиту - 08 липня 2014 року (п.1.1.6 кредитного договору)

Відповідно до п. 1.2 кредитного договору зобов»язання банку перед позичальником за цим договором надати транш кредиту припиняються в момент надання такого траншу позичальнику в сумі, визначений у заяві.

Банк видає кредит позичальнику в межах загального ліміту кредитування кредитної лінії, з урахуванням умов п. 1.1.3 Договору, в безготівковій формі шляхом перерахування суми кожного окремого траншу кредиту на поточний рахунок позичальника згідно з заявою позичальника, отриманою банком у строк, не менше як за один банківський день до дати видачі кожного окремого траншу кредиту, та за умови виконання позичальником своїх зобов»язань, визначених даним договором. При цьому днем надання кредиту вважається дата зарахування суми кредиту на поточний рахунок позичальника (п. 3.2 кредитного договору).

Проценти за користування Позичальником Кредитом нараховуються Банком у валюті Кредиту з дня надання Кредиту до дня його фактичного погашення на суму фактичного щоденного залишку заборгованості Позичальника за Кредитом (п.4.1. договору). Нарахування Процентів здійснюється не рідше одного разу на місяць (не пізніше останнього робочого дня місяця) та в день остаточного повернення Кредиту (п.4.2.). Позичальник сплачує нараховані Проценти в валюті Кредиту, щомісячно, не пізніше по 5-е число місяця, наступного за календарним місяцем користування Кредитом, та в день остаточного повернення Кредиту. У разі несвоєчасної сплати Позичальником заборгованості за нарахованими Процентами у встановлені цим Договором строки, суми непогашених у строк Процентів визнаються простроченими та наступного банківського дня перераховуються на рахунки для обліку прострочених нарахованих доходів (п.4.5. кредитного договору).

За порушення, встановлених цим договором, остаточної дати погашення та/або сплати процентів за користування кредитом та/або сплати комісійних доходів передбачених цим договором після настання остаточної дати погашення, визначеної пунктом 1.1.6 договору, Банк має право нараховувати та стягувати, а позичальник зобов'язаний сплатити на письмову вимогу Банку, не пізніше 5-ти банківських днів з дня/дати відправлення письмової вимоги банку, пеню за кожен день прострочення платежу, яка обчислюється від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня (п. 9.4 кредитного договору).

З матеріалів справи вбачається виконання банком прийнятих на себе зобов'язань за кредитним договором. Факт надання банком позичальнику кредитних коштів на підставі договору про надання відновлювальної відкличної кредитної лінії №17000/1/14 від 17.02.14 р. та заяв клієнта №53/1-82 від 17.02.14 р. на суму 1 700 000,00 грн. та №53/1-90 від 18.02.14 р. на суму 1 300 000,00 грн., підтверджується матеріалами справи, виписками по особовим рахункам, та не заперечується відповідачем.

Вимогою №15-359 від 04.04.2016 р. позивач повідомив відповідача про невиконання останнім прийнятих на себе зобов»язань за кредитним договором №17000/1/14 від 17.02.2014р., вимагав негайно (не пізніше 5-х банківських днів з дня відправлення даної вимоги) погасити в повному обсязі всю заборгованість. Докази направлення вимоги відповідачу 04.04.2016р. цінним листом наявні в матеріалах справи. Вимога залишена відповідачем без задоволення.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги виходячи з наступного.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою договір № 17000/1/14 від 17.02.2014р. є кредитним договором, згідно з яким, за приписами ст. 1054 Цивільного кодексу України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

За умовами ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

У відповідності до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути документи первинного бухгалтерського обліку та інформація з регістрів бухгалтерського обліку, оформлені у відповідності до вимог зазначеного Закону. За приписами ст. 9 наведеного Закону інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Бухгалтерський облік є процесом виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень ( ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Внесення відомостей щодо умов кредитування клієнтів та всіх здійснених фінансових операцій до програмного комплексу банку є, окрім іншого, вимогою положення «Про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління НБУ № 254 від 18.06.2003 р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 559/7880.

З урахуванням приписів ст.41 Закону України «Про Національний банк України», Постанови Правління Національного банку України від 17.06.2004р. № 280 «Про затвердження Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України та Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, інформація бухгалтерського обліку в банківських установах накопичується та зберігається на відповідних рахунках, повний перелік яких встановлений Планом рахунків бухгалтерського обліку банків України.

З урахуванням зазначених приписів позивачем, на підтвердження заявлених вимог, надано до матеріалів справи виписки з рахунків ТОВ «Старокрамоторський машинобудівний завод».

Факт наявності заборгованості ТОВ «Старокрамоторський машинобудівний завод» в сумі 3 000 000,00 грн. по простроченому кредиту, в сумі 1 209 228,39 грн. по відсотках за користування кредитом підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем, тому вірним є висновок суду першої інстанції про задоволення вимог позивача в означеній частині, оскільки заявлені позивачем вимоги про стягнення процентів за користування кредитом в сумі 1 209 228,42 грн. не підтверджуються банківськими виписками, з яких вбачається наявність простроченої заборгованості по відсотках в сумі 1 209 228,39 грн.

За порушення виконання грошових зобовязань позивачем, з посиланням на ст.625 Цивільного кодексу України, заявлено до стягнення 2 009 045,06 грн. інфляційних нарахувань на розмір заборгованості по кредиту, 263 415,74 грн. інфляційних нарахувань на суму несплачених відсотків, 172 602,74 грн. - три відсотки річних, нарахованих на суму заборгованості по простроченому кредиту, 33 901,11 грн. три відсотки річних, нарахованих на суму заборгованості за простроченими та несплаченими відсотками.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За положеннями п.п. 3.1.,4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» із змінами і доповненнями, внесеними постановою пленуму Вищого господарського суду України від 10.07.2014 року № 6, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми, так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.3.2. наведеної постанови № 14 від 17.12.2013р.).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про неточність здійснених позивачем розрахунків інфляційних втрат та 3% річних, у зв»язку з неврахуванням погоджених умов п.4.5 кредитного договору щодо порядку та термінів сплати позичальником нарахованих процентів, а також - позиції Пленуму Вищого господарського суду України, що викладена в п.п.1.9., 3.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань».

Тому, часткове задоволення судом першої інстанції вимог позивача та стягнення з відповідача 1 816 644,39 грн. інфляційних нарахувань на розмір заборгованості за кредитом, 197 564,64 грн. інфляційних нарахувань на розмір несплачених відсотків, 172 602,74 грн. три відсотки річних, нарахованих на суму заборгованості по простроченому кредиту, 33 552,84 грн. три відсотки річних, нарахованих на суму заборгованості за простроченими та несплаченими відсотками грунтується на матеріалах справи та приписах чинного законодаства.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки ( ст.611 Цивільного кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 Цивільного кодексу України).

На підставі п. 9.4 кредитного договору позивачем заявлено до стягнення пеню, розраховану за період з 09.07.2014р. по 28.03.2016р. в сумі 430 673,36 грн. за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, та пеню за період з 09.07.2014р. по 28.03.2016р. в сумі 2 205 780,82 грн. за несвоєчасну сплату кредиту.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність застосування судом першої інстанції до вимог про стягнення пені положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р. № 1669-VII.

Так, відповідно до ст. 2 Закону України від 02.09.2014 р. № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який є спеціальним, дія якого поширюється лише на визначене коло суб'єктів, на час проведення антитерористичної операції, встановлено заборону нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території цих населених пунктів. Банки та інші фінансові установи зобов'язані скасувати зазначеним у статті 2 Закону особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Періодом проведення антитерористичної операції, за положеннями ст.1 Закону, визначено час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про введення в дію Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 р. «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 р. № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Листом від 27.10.2014 р. №18-112/64138 Національний банк України нагадав всім банкам про необхідність суворого і безумовного дотримання вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та повідомив, що невиконання законних вимог є підставою для застосування для порушників адекватних заходів впливу.

Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у десятиденний строк з дня опублікування Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014р., у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30.10.2014 р. затверджено Перелік населених пунктів, до якого включено м. Краматорськ Донецької області.

Згідно матеріалів справи та відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням ПАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» є м. Краматорськ Донецької області.

05.11.2014 р. Кабінетом Міністрів України прийнято нове розпорядження № 1079-р, яким зупинено дію розпорядження КМУ від 30 жовтня 2014 р. № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція».

Проте, Указом Президента України від 14.04.2014 р. №405/2014 відповідно до ст. ст. 107, 112 Конституції України введено в дію Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 р. «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» антитерористична операція проводиться лише за наявності реальної загрози життю і безпеці громадян, інтересам суспільства або держави у разі, якщо усунення цієї загрози іншими способами є неможливим. Рішення щодо проведення антитерористичної операції приймається залежно від ступеня суспільної небезпеки терористичного акту керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України за письмовим дозволом Голови Служби безпеки України або керівником координаційної групи відповідного регіонального органу Служби безпеки України за письмовим дозволом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим з Головою Служби безпеки України. Про рішення щодо проведення антитерористичної операції негайно інформується Президент України.

Згідно з ч. ч. 1, 7 ст. 4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» координацію діяльності суб'єктів, які залучаються до боротьби з тероризмом, здійснює Антитерористичний центр при Службі безпеки України.

Статтею 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» встановлено, що районом проведення антитерористичної операції є визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Відповідно до рішення РНБО України від 13.04.2014р., уведеного в дію Указом Президента України від 14.04.2014 р. № 405/2014, Антитерористичним центром при Службі Безпеки України, видано наказ від 07.10.2014 р. №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», згідно з яким визначено районом проведення антитерористичної операції Донецьку та Луганську області з 07.04.2014р.

Отже, проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з 07.04.2014 р. визначено компетентним органом у сфері боротьби з тероризмом.

Крім того, прийняття Кабінетом Міністрів України Розпорядження № 1079-р від 05.11.2014 р. не скасовує Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та не робить його недійсним.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, до якого включено м. Краматорськ Донецької області.

Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який є діючим, на час проведення антитерористичної операції встановлено мораторій щодо нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року.

ОСОБА_5 набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення (ст.11 наведеного Закону).

У розумінні положень ст. 58 Конституції України приписи ст. 2 означеного Закону відносно заборони нарахування пені з 14 квітня 2014 року мають ретроспективну дію для розглядуваних правовідносин та не містять жодних вилучень щодо їх незастосування.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією та Законами України. Закріплене в ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» право субєкта господарювання не може бути ілюзорним та носити декларативний характер.

З огляду на мораторій, встановлений ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» у позивача були відсутні підстави для нарахування та стягнення пені за прострочення сплати кредиту та за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період після 14.04.2014 р.

Тому, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову позивачеві у задоволенні вимог про стягнення пені, нарахованої в період проведення антитерористичної операції, тобто пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом в сумі 430 673,36 грн., розраховану за період з 09.07.2014р. по 28.03.2016р., та пені за несвоєчасну сплату кредиту в сумі 2 205 780,82 грн., розраховану за період з 09.07.2014р. по 28.03.2016р.

Судом першої інстанції вірно не застосовано до вимог позивача про стягнення інфляційних та 3% річних статтю 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки наведеною нормою встановлено заборону виключно на нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики.

Як вже зазначалося сплата трьох процентів річних від простроченої суми, так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

В обгрунтування заяви про відстрочення виконання рішення до 31.12.2016р. відповідачем покладено знаходження ПАТ «Старокраматорський машинобудівний завод» з травня 2014 року по березень 2016 року в тяжкому фінансово-економічному стані з причин: нерегулярних розрахунків контрагентів за договорами за відвантажену продукцію, що спричинено проведенням антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей; відмови співпраці російських контрагентів і як наслідок спад виробництва на підприємстві, наявність збиткової діяльності, постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08.06.2016р. по справі №805/1385/16-а, якою на користь Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області стягнуто 1 210 210,20 грн.; відсутність достатнього обсягу грошових коштів для сплати позивачу суми заборгованості одним платежем.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідно до п. 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. за № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення, має бути підтверджена відповідними засобами доказування, а до заяви повинні бути додані докази щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 26.02.2015 № 134 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БГ Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) прийнято рішення від 27.02.2015 року № 43 «Про початок процедури ліквідації ПАТ БГ Банк та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» з 27 лютого 2015 року, призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «БГ Банк» ОСОБА_6 строком на 1 рік з 27 лютого 2015 року по 26 лютого 2016 року. Рішенням Фонду від 11.02.2016 №146 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «БГ Банк» на два роки по 26.02.2018р. включно.

Діяльність банку під час здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом та має пріоритет перед іншими нормами законодавства України під час ліквідації банків та в питаннях регулювання правовідносин у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, основною метою якого є захист інтересів фізичних осіб - вкладників банку.

З наданих відповідачем банківських виписок та річної звітності відповідача за 2015 рік суд дійшов вірного висновку, що відповідач мав можливість здійснювати часткове погашення зобов»язань за кредитним договором, проте не здійснював оплати; зауваження відповідача про очікування отримання в третьому кварталі 2016 року грошових коштів за поставлену продукцію не підтверджено документами, що свідчать про постачання продукції; само по собі знаходження сторони в зоні антитерористичної операції не є підставою для розстрочки або відстрочки виконання рішення.

Врахувавши наведене, інфляційні процеси, що відбуваються в державі, фінансовий стан сторін, факт невиконання позичальником зобов»язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків в період з 2014 року, судом підставно не задоволено заяву відповідача про відстрочку виконання судового рішення.

Виходячи з вищезазначеного, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі не обґрунтовані, не доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України.

Твердження заявника апеляційної скарги про порушення і неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження, у звязку з чим відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду Донецької області від 06.07.2016р. (підписане 11.07.2016р.) у справі № 905/1543/16.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 49, 91, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» на рішення господарського суду Донецької області від 06.07.2016р. (підписане 11.07.2016р.) у справі № 905/1543/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 06.07.2016р. (підписане 11.07.2016р.) у справі № 905/1543/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Н.М. Дучал

Судді О.Л.Агапов

ОСОБА_3

Надруковано 5 екз:

1-позивачу

1-відповідачу

1- у справу

1-ДАГС

1-ГСДО