РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року Справа № 918/595/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Мамченко Ю.А.

судді Демидюк О.О. ,

судді Юрчук М.І.

при секретарі Кужель Є.М.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 (довіреність №б/н від 15 вересня 2016 року)

відповідача: ОСОБА_2 (договір №21/09/16 про надання адвокатських послуг від 21 вересня 2016 року)

розглянувши апеляційну скаргу відповідача ТОВ "Терлич" на рішення господарського суду Рівненської області від 26.07.2016 року у справі №918/595/16 (суддя Гудзенко Я.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунапак-Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Терлич"

про стягнення заборгованості в сумі 169998,62 грн.

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області (суддя Гудзенко Я.О.) від 26 липня 2016 року у справі №918/595/16 було частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунапак-Україна" (надалі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Терлич" (надалі відповідач) про стягнення 169998,62 грн.. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Терлич" (35100, Рівненська область, Млинівський район, селище міського типу Млинів, вул. Народна, буд. 50, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунапак-Україна" (81750, Львівська область, Жидачівський район, м. Ходорів, вул. Стрілецька, 11, ) основний борг в сумі 150000 (сто п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп., 17581 (сімнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят одна) грн. 72 коп. пені, 1401 (одна тисяча чотириста одна) грн. 02 коп. 3% річних, 990 (дев'ятсот дев'яносто) грн. 06 коп. втрат від інфляції та 2 549 (дві тисячі пятсот сорок дев'ять) грн. 59 коп. судового збору /а.с. 89-92/.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що позивач прийняті на себе зобовязання по поставці продукції виконав у повному обсязі без зауважень та претензій з боку відповідача, однак відповідач прийняті на себе зобовязання в частині проведення розрахунків за отриманий товар відповідно до укладеного договору, додаткових угод, підписаних сторонами видаткових накладних та виданих довіреностей не виконав. Враховуючи вказане, суд прийняв видаткові накладні, товарно-транспорті накладні, довіреності в якості належних доказів факту поставки Відповідачу гофропродукції в кількості, асортименті та за ціною, що визначена умовами Договору.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Терлич" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 26 липня 2016 року по справі №918/595/16 та винести нове рішення, яким в задоволенні позову ТОВ "Дунапак Україна" відмовити /а.с. 100-103/. Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що ТОВ "Терлич", отримавши копію ухвали господарського суду Рівненської області по справі №918/595/16 про порушення справи та прийняття позовної заяви до розгляду, звернулося до суду з клопотанням №346 від 25 липня 2016 року про відкладення розгляду справи. В даному клопотанні ТОВ "Терлич" поінформувало суд, що станом на 25 липня 2016 року, всупереч вимогам частини 1 статті 56 ГПК України, на адресу ТОВ "Терлич" не надійшло копії позовної заяви ТОВ "Дунапак Україна" та доданих до неї документів з огляду на що ТОВ "Терлич" було позбавлене можливості реалізувати свої права відповідача, гарантовані статтею 22 ГПК України, а також підготувати відзив на позовну заяву. Вищевказане клопотання було відправлене до господарського суду Рівненської області 25 липня 2016 року близько 15 год. 00 хв. засобами факсимільного зв'язку (тел. НОМЕР_1), а окрім цього 26 липня 2016 року о 09 год. 44 хв. повторно відправлено засобами електронного зв'язку на електронну адресу суду, про що в той же час по телефону було повідомлено працівника канцелярії. В оскарженому рішення зазначено, що після розгляду справи в судовому засіданні та винесення рішення від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке судом не було прийнято до уваги. Апелянт вважає, що допущені судом першої інстанції при розгляді даної справи вказані вище порушення норм процесуального права призвели до прийняття неправильного рішення, що згідно частини 2 статті 104 ГПК України є підставою для скасування рішення. Окрім цього, суд першої інстанції не встановив чи дійсно позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 243256,08 грн. та не дослідив доказів, які б підтверджували цю обставину. Зокрема, в оскаржуваному рішенні зазначено, що товар було передано відповідачу на підставі видаткових накладних №474 від 24.02.2016 року, №534 від 11.03.2016 року та №774 від 29.03.2016 року, які підписані особою, уповноваженою відповідачем на отримання цінностей від ТОВ "Дунапак Україна" на підставі довіреностей №034 від 22 лютого 2016 року, №054 від 11 березня 2016 року та №070 від 29 березня 2016 року ОСОБА_3. Однак, з тексту вищевказаних довіреностей вбачається, що ТОВ "Терлич" уповноважувало ОСОБА_3 на отримання товару від ТОВ "Дунапак Україна" на загальну суму 53000 грн. Яким чином відбувалась передача іншої частини товару суд першої інстанції не дослідив.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 18 серпня 2016 року у справі №918/595/16 апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено дату судового засідання на 22 вересня 2016 року /а.с. 99/.

Від позивача ТОВ "Дунапак Україна" надійшов відзив №153 від 25 серпня 2016 року на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що відповідач був повідомлений про дату та місце розгляду справи, про що свідчить те, що 25 липня 2016 року відповідач надсилав клопотання про відкладення справи. Крім того, апелянт стверджує, що ОСОБА_3 отримав товар у тих межах, на який його було уповноважено за довіреностями №034 від 22 лютого 2016 року, №054 від 11 березня 2016 року та №070 від 29 березня 2016 року /а.с. 109-110/.

Безпосередньо в судовому засіданні представники відповідача та позивача повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 29 вересня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дунапак-Україна" (далі - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Терлич" (далі - Покупець) було укладено Договір поставки № 290914/02 (далі - Договір), за яким Постачальник зобовязується поставити і передати у власність Покупця гофрокартонну продукцію (далі - Товар), а Покупець зобовязується прийняти та своєчасно оплатити Товар на умовах, визначених Договором /а.с. 8-12/.

Відповідно до розділу 3 Договору сторонами було погоджено ціну та оплату товару, а саме Покупець зобов'язаний здійснити передоплату у розмірі 30% від вартості замовленої партії Товару протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту отримання рахунку-фактурах та післяоплату за поставлений Товар у розмірі 70% вартості даної партії протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту отримання Товару, шляхом перерахування коштів у гривнях на розрахунковий рахунок Постачальника. Сторони можуть змінити терміни оплати шляхом підписання відповідної Додаткової угоди.

29 вересня 2014 року було також укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, пункт 3.2. якої викладено у наступній редакції: 3.2. Покупець зобовязується здійснити оплату за поставлений Товар в розмірі 100% вартості даної партії на протязі 30 календарних днів з моменту отримання Товару, шляхом перерахування коштів у гривнях на розрахунковий рахунок Постачальника /а.с. 13/.

04 січня 2016 року було укладено Додаткову угоду № 3 до Договору, якою було продовжено дію Договору до 31 грудня 2016 року включно /а.с. 14/.

На виконання умов Договору позивачем 24 лютого 2016 року, 11 березня 2016 року та 29 березня 2016 року було поставлено відповідачу гофропродукцію на загальну суму 243 256, 08 грн. та передано Відповідачу на підставі видаткових накладних №474 від 24 лютого 2016 року на суму 122649, 36 грн.; №534 від 11 березня 2016 року на суму 3180,00 грн. та №774 від 29 березня 2016 року на суму 117426,72 грн..

Накладні підписано особою, уповноваженою відповідачем на отримання цінностей від ТзОВ "Дунапак-Україна" на підставі довіреностей №034 від 22 лютого 2016 року, №054 від 11 березня 2016 року, №070 від 29 березня 2016 року - ОСОБА_3.

В матеріалах справи також містяться рахунки на оплату та товарно-транспорті накладні, якими продукцію було передано покупцю.

Листами від 24 травня 2016 року №100, від 02 червня 2016 року №107 позивачем були надіслані претензії з вимогою оплати заборгованість. У відповідь на претензію від 25 травня 2016 року №263 відповідач повідомив, що не відмовляється від виконання своїх зобов'язань по Договору і має намір у місячний строк в повному обсязі погасити заборгованість.

З дослідженого місцевим господарським судом та перевіреного судом апеляційної інстанції вбачається, що станом на день подання позовної заяви ТОВ "Терлич" було здійснено часткову оплату товару у наступні дати: 19 квітня 2016 року - 50000,00 грн.; 31 травня 2016 року - 10000,00 грн.; 01 липня 2016 року - 33256,08 грн., всього разом 93256,08 грн., що підтверджується банківськими виписками. Відтак, сума боргу станом на 10 липня 2016 року складала 150000, 00 грн..

Місцевим господарським судом було правомірно встановлено, що позивач прийняті на себе зобовязання по поставці продукції виконав у повному обсязі без зауважень та претензій з боку відповідача, однак відповідач прийняті на себе зобовязання в частині проведення розрахунків за отриманий товар відповідно до укладеного договору, додаткових угод, підписаних сторонами видаткових накладних та виданих довіреностей не виконав.

Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Доказом здійснення господарської операції є первинні документи, які містять необхідні для обліку господарської операції дані.

Таким чином судами встановлено, що поставки товару відповідачу здійснені відповідно до умов укладеного між сторонами Договору та чинного законодавства, що підтверджуються вказаними вище видатковими накладними.

Згідно статей 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема з договорів. Вказані положення визначені також в статтях 173-175 Господарського кодексу України.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регулюють правовідносини з поставки.

Як встановлено частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України та частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України за поставлену продукцію покупець зобов'язаний сплатити постачальнику певну грошову суму.

В силу приписів вказаних норм до правовідносин постачання застосовуються норми Цивільного кодексу України про купівлю-продаж (стаття 655, частина 1 статті 691 Цивільного кодексу України), які також передбачають обов'язок покупця сплатити за придбаний товар певну суму грошових коштів.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір поставки товару є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов'язань, визначених його умовами.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару.

При цьому, приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов.

Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України та статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено судами обох інстанцій, внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань в частині проведення повного розрахунку за договором у відповідача перед позивачем існує заборгованість по договору в розмірі 150000,00 грн..

Враховуючи викладене вище та надавши юридичну оцінку доказам поданим позивачем на підтвердження позовних вимог, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про задоволення позову в частині стягнення суми основного боргу у вказаному розмірі.

Також у звязку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обовязку щодо своєчасного розрахунку за отриманий товар за договором позивачем було заявлено до стягнення 17607,54 грн. пені, 1401,02 грн. 3% річних та 990,06 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегією суддів здійснено розрахунок 3% річних та встановлено його розмір в сумі 1402,62 грн., а оскільки суд не вправі вийти за межі позовних вимог, правомірними до стягнення є 3% річних в сумі 1401,02 грн. згідно розрахунку позивача.

Судом апеляційної інстанції при перевірці розрахунку інфляційних втрат встановлено, що інфляційні втрати за період прострочення по кожній накладній окремо становлять 4230,78 грн., а оскільки клопотання позивача про вихід за межі позовних вимог у справі відсутнє, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача інфляційних втрат у заявленому розмірі 990,06 грн..

Пунктом 5.2 договору сторони погодили, що у разі несвоєчасної оплати вартості одержаного товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості відвантаженого але неоплаченого в термін товару за кожний календарний день прострочення.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За приписами частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

За приписами частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Колегією суддів перевірено здійснений судом першої інстанції розрахунок пені та встановлено, що він є арифметично вірним, відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства. Відтак, правомірною до стягнення є пеня в сумі 17581,72 грн..

Враховуючи вищевикладене, господарським судом Рівненської області правомірно частково задоволено позовні вимоги ТОВ "Дунапак Україна".

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права з огляду на наступне.

До позовної заяви ТОВ "Дунапак Україна" долучено опис вкладення до цінного листа та поштовий чек, які свідчать про те, що 13 липня 2016 року на адресу ТОВ "Терлич" зазначену в ЄДР /а.с.59-60/ було надіслано позовну заяву разом з доданими документами. Таким чином, безпідставними є твердження апелянта про неотримання копії позовної заяви станом на 25 липня 2016 року.

ТОВ "Терлич" був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, оскільки ухвала господарського суду Рівненської області від 18 липня 2016 року у справі №918/595/16, якою було порушено провадження у справі та призначено дату судового засідання на 26 липня 2016 року була вручена апелянту 20 липня 2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення /а.с. 61/.

З протоколу судового засідання господарського суду Рівненської області від 26 липня 2016 року по справі 918/595/16 вбачається, що судове засідання розпочалось о 10:00 год. та закінчилось о 10:08 год., в той час як клопотання ТОВ "Терлич" №346 від 25 липня 2016 року про відкладення розгляду справи було одержане канцелярією суду о 10:29 год. за вх.№16114/16 26 липня 2016 року. Відтак, місцевий господарський суд правомірно не прийняв до уваги вказане клопотання, оскільки воно надійшло вже після завершення судового засідання та прийняття рішення по справі.

Доводи апелянта ТОВ "Терлич" про не дослідження господарським судом Рівненської області факту поставки товару відповідачу на суму 243256,08 грн. та одержання товару ОСОБА_3 у кількості, яка перевищувала ту на яку його було уповноважено довіреностями спростовуються наявними в матеріалах справи видатковими накладними №474 від 24 лютого 2016 року на суму 122649,36 грн., №534 від 11 березня 2016 року на суму 3180 грн., №774 від 29 березня 2016 року на суму 117426,72 грн., товарно-транспортними накладними №Р474 від 24 лютого 2016 року, №Р534 від 11 березня 2016 року, №Р774 від 29 березня 2016 року, рахунками на оплату №500 від 24 лютого 2016 року на суму 122649,36 грн., №546 від 02 березня 2016 року на суму 3180 грн., №816 від 29 березня 2016 року на суму 117426,72 грн., довіреностями №034 від 22 лютого 2016 року, №054 від 11 березня 2016 року та №070 від 29 березня 2016 року.

Інші доводи скаржника не заслуговують на увагу, оскільки їм була надана вичерпна правова оцінка судом першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів, які відповідно до статей 33, 34 ГПК України засвідчують певні обставини і на яких ґрунтується висновок суду.

Відповідно до пункту 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Рівненської області від 26.07.16 року у справі №918/595/16 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Терлич" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 918/595/16 повернути господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Юрчук М.І.