РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2016Справа №910/16335/16

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»
До Третя особа, відповідачаПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні ОСОБА_1
Простягнення 50 000,00 грн
Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Неклонський В.І. - за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

третя особа: не з'явився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» про стягнення 50 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2016 порушено провадження у справі № 910/16335/16, призначено її до розгляду на 23.09.2016, залучено до участі у справі третьою особою ОСОБА_1.

Представник позивача в судовому засіданні 23.09.2016 надав усні пояснення, відповідно до яких позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання 23.09.2016 не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Зважаючи на те, що неявка представників відповідача та третьої особи не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представників відповідача та третьої особи.

В судовому засіданні 23.09.2016 на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.12.2015 на вул. Соборній (Корольова) в м. Рівне сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1, та автомобіля марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3.

Згідно постанови Рівенського міського суду від 14.03.2016 у справі №569/67/16-п дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення водієм автомобіля марки «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1, вимог п. 8.7.3, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України та водієм автомобіля «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 п. 8.7.3, 16.5 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-1810-15-00017 від 06.10.2015, страховиком автомобіля марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_2 є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (позивач).

Частиною 2 статті 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з п. 1 ст. 354 Господарського кодексу України, за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до звіту №083К про оцінку автомобіля від 27.05.2016, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 320 421,50 грн.

Відповідно до страхового акту №КА-7140 від 13.06.2016, складеного позивачем, зазначена вище ДТП визнана страховим випадком та визначено розмір страхового відшкодування - 305 148,49 грн, виплата якого за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-1810-15-00017 від 06.10.2015 підтверджується платіжним дорученням №10833 від 13.06.2016 на суму 305 148,49 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Зазначена правова норма також кореспондується зі статтею 993 Цивільного кодексу України.

В пункті 4 постанови пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

В зв'язку з тим, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1, була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (відповідач), згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/4630380, позивач звернувся до відповідача з заявою від 07.07.2016 вих. №11/14764 на виплату (страхового) відшкодування в порядку регресу.

Листом від 10.08.2016 вих. №5232 відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що на момент ДТП (27.12.2015) відповідальність водія автомобіля «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована одночасно Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «НОВА» та відповідачем, про що страхувальник не повідомив останнього.

Як вбачається з матеріалів справи станом на 27.12.2015 (дата ДТП) відповідальність водія автомобіля «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована одночасно у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА», згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/5836000 (термін дії з 18.02.2015 по 17.02.2016, страхувальник ОСОБА_4), та у Приватного акціонерного товариства «Уніка» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/4630380 (термін дії з 21.08.2015 по 20.08.2016, страхувальник ОСОБА_5).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 989 ЦК України страхувальник зобов'язаний при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об'єкта, який страхується.

Відповідно до п. 17.3 ст. 17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при укладенні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.

На момент укладення полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/4630380, ОСОБА_5, як страхувальником не укладалось інших договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо об'єкта страхування - транспортного засобу «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1 , доказів іншого суду не надано.

В той же час, за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/5836000, страховиком за яким виступає Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «НОВА», страхувальником є ОСОБА_4

Таким чином, з огляду на наведене вище, у суду відсутні підстави вважати, що страхувальник ОСОБА_5 при укладенні договору страхування з відповідачем (поліс АЕ/4630380) щодо об'єкта - транспортного засобу «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1, порушив вимоги ч. 1 п. 3 ст. 989 ЦК України, оскільки він не був страхувальником за договором страхування, укладеним з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «НОВА» (поліс № АІ/5836000), щодо об'єкта - автомобіля «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1, а отже, не міг повідомити відповідача, що ним, як страхувальником, укладено інші договори страхування щодо даного об'єкта страхування, оскільки таких, як вже зазначено вище, не існувало.

Крім того, слід зазначити, що відповідач не був позбавлений права при укладенні договору перевірити наявність інших договорів страхування, договір укладений ОСОБА_5 недійсним не визнавався.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 25.06.2015 у справі №910/19332/14.

Статтею 29 Закону України «Про страхування» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

За змістом ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно п. 36.3. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Відповідно до частини 9.1 статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому Законі ліміти.

Відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Частиною 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Як вбачається, з полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/4630380 ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000,00 грн, франшиза - 1 000,00 грн.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю в сумі 50 000,00 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 70-а, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (місцезнаходження: 03038, м. Київ, вул. І.Федорова, буд. 32-а, ) 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн 00 коп. - страхового відшкодування, 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн 00 коп. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

28.09.2016

Суддя О.М. Спичак