ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2016 р.Справа № 916/2832/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді В.Б. Туренко

суддів Л.В. Поліщук, К.В. Богатиря

при секретарі судового засідання: А.В. Земляк

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача не зявився, про день, час та місце апеляційного перегляду повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента»

на ухвалу господарського суду Одеської області від 22.08.2016 року про відмову в задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення

у справі № 916/2832/15

за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі»

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента»

про стягнення 115677,05 грн.

ВСТАНОВИВ:

В липні 2015 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» про стягнення 115677,05 грн. вартості безпідставно спожитої теплової енергії.

Рішенням господарського суду Одеської області від 05.02.2016р. позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 83993,47 грн. вартості безпідставно спожитої теплової енергії, 1679,87 грн. судового збору, 4816,98 грн. судових витрат, повязаних з явкою представника позивача в судове засідання, в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 06.04.2016р. рішення суду першої інстанції від 05.02.2016р. скасовано, позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 115677,05 грн. вартості безпідставно спожитої теплової енергії, 2313,55 грн. судового збору, 6634,04 грн. судових витрат, повязаних з явкою представника позивача в судове засідання.

Додатковою постановою суду апеляційної інстанції від 12.04.2016р. стягнуто з відповідача на користь позивача 1908,67 грн. судового збору за апеляційний перегляд.

29.04.2016р. на виконання означених постанов суду апеляційної інстанції, господарським судом Одеської області видані відповідні накази.

27.04.2016р. відповідачем подано заяву про розстрочення виконання постанов Одеського апеляційного господарського суду від 06.04.2016р. та від 12.04.2016р. на 12 місяців, у задоволенні якої відмовлено ухвалою суду першої інстанції від 20.05.2016р.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 16.06.2016р. ухвалу місцевого господарського суду від 20.05.2016р. залишено без змін.

21.06.2016р. відповідач вдруге звернувся з заявою про розстрочення виконання постанов суду апеляційної інстанції на 5 місяців.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.07.2016р., залишеною без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 03.08.2016р., у задоволенні заяви відмовлено.

10.08.2016р. відповідачем втретє подано заяву про розстрочення виконання постанов Одеського апеляційного господарського суду на 13 місяців.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.08.2016р. (головуючий суддя Смелянець Г.Є., судді Рога Н.В., Мостепаненко Ю.І.) у задоволенні заяви відповідача відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, відповідач 01.09.2016р. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив її скасувати, заяву про розстрочку виконання постанов суду апеляційної інстанції задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 08.09.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження із призначенням до розгляду. Цією ж ухвалою скаржнику поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив про безпідставність доводів скаржника, просив ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Тобто, господарський суд на підставі ст. 121 ГПК має право за заявою сторони, у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Разом з тим, закон не містить переліку обставин для відстрочки/розстрочки виконання судового рішення, а лише вказує на критерії для їх визначення - наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Отже, суд встановлює необхідність надання відстрочки або розстрочки в залежності від конкретних обставин.

При цьому, суду належить враховувати, що відстрочка/розстрочка виконання судового рішення повинна надаватися боржнику у виняткових випадках. При оцінці виняткових обставин суд має враховувати дотримання балансу інтересів як боржника, так і кредитора при одночасному врахуванні вимоги ст. 115 ГПК про обовязковість виконання судового рішення.

При аналізі підстав для надання відстрочки або розстрочки слід виходити з доведення ускладнення або неможливості здійснення передбаченої судовим рішенням дії, зокрема, вчинення платежу.

За приписами п. 7.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Обґрунтовуючи розстрочення виконання постанов суду апеляційної інстанції, відповідач зазначив, що він знаходиться в скрутному фінансовому становищі, що підтверджується балансом (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2015р., звітом про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2015 рік. Згідно балансу (звіт про фінансовий стан) ТОВ «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» за період звітності - один рік, станом на 31.12.2015р. підприємство має 210855000,00 грн. нерозподіленого прибутку (непокритого збитку), з чого вбачається, що підприємство несе значні збитки.

Постанови Одеського апеляційного господарського суду про стягнення грошових коштів з відповідача на користь позивача датовані 06.04.2016р. та 12.04.2016р., проте звіт на підтвердження скрутного становища ТОВ «Інвестиційно-лізингова компанія «Рента» наданий за 2015р., що є не належним та не допустимим доказом у розумінні ст. 34 ГПК України неможливості виконання постанов суду, прийнятих в 2016р. та доказом скрутного становища відповідача на дату виконання постанов.

Інших доказів на підтвердження неможливості виконання постанов Одеського апеляційного господарського суду від 06.04.2016р. та 12.04.2016р. відповідачем не надано, зокрема, відомостей з розрахункових рахунків відповідача про недостатність наявних грошових коштів або їх повну відсутність, відомостей про наявність рухомого та нерухомого майна, та відомостей про наявність дебіторської заборгованості, тобто відсутні документи, на підставі яких можливо зробити висновок про неможливість або ускладнення здійснення передбаченої судовими рішенням дії, зокрема, вчинення платежу, тощо.

Крім того, відповідач при поданні до місцевого господарського суду відповідної заяви повинен був довести, що розстрочення виконання судового рішення не сприятиме ухиленню від його виконання, у звязку з чим необхідним є дослідження обставин вжиття відповідачем заходів, спрямованих на виконання судового рішення.

Доказів вжиття в добровільному порядку конкретних заходів, спрямованих на виконання постанов Одеського апеляційного господарського суду від 06.04.2016р. та 12.04.2016р. відповідачем також не надано. Більш того, судом апеляційної інстанції встановлено, що останнім з моменту прийняття вищезазначених постанов не здійснено жодного платежу в погашення боргу, навпаки, наявна також і поточна заборгованість за теплову енергію в сумі 46239,06 грн.

Надання відстрочки/розстрочки не звільняє від виконання судового рішення і спрямовано на зменшення негативних наслідків для боржника при одночасному досягненні інтересу для кредитора, тобто повинен бути дотриманий баланс інтересів як боржника, так і кредитора, оскільки такі дії суду повинні сприяти в повному обсязі виконанню судового рішення.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, метою діяльності КП «Харківські теплові мережі» є задоволення потреб населення міста Харкова, державних, кооперативних, суспільних, приватних підприємств і організацій у якісній тепловій енергії при найменших витратах, одержання прибутку для розвитку підприємства, забезпечення інтересів його працівників та задоволення їх економічних і соціальних потреб. Систематичні неплатежі з боку споживачів за надану теплову енергію призводять до неефективного використання паливно енергетичних ресурсів, у звязку з чим КП «Харківські теплові мережі» не може належним чином виконувати зобовязання з оплати за газ і електроенергію, з оплати податків та обовязкових платежів у бюджет.

Згідно довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, КП «Харківські теплові мережі» здійснює наступні види діяльності: постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря; монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук; виробництво електроенергії; розподілення електроенергії.

Отже, КП «Харківські теплові мережі» забезпечує теплопостачання населення, установ і організацій, та необхідність недопущення погіршення економічної ситуації позивача та зупинки роботи підприємства.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. у справі «Шмалько проти України» зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невідємна частина «судового розгляду».

В рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005р. у справі «Чіжов проти України» вказано, що позитивним обовязком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії § 1 ст. 6 Конвенції.

Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин, але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції («ОСОБА_3 проти Італії»).

З урахуванням викладеного, судова колегія дійшла висновку, що підприємство організовує свою господарську діяльність на власний ризик, що як наслідок покладає на останнє нести тягар несприятливих наслідків такої діяльності.

Надані відповідачем докази в обґрунтування заяви не є належними доказами, які б підтверджували неможливість або ускладнення виконання судового рішення, а відтак судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви відповідача про розстрочення виконання постанов Одеського апеляційного господарського суду від 06.04.2016р. та від 12.04.2016р.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують наведеного, а відтак колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір за апеляційний перегляд не відшкодовується скаржнику.

Керуючись ст. ст. 99, 105, 106 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Одеської області від 22.08.2016р. про відмову в задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення у справі №916/2832/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 26.09.2016р.

Головуючий суддя В.Б. Туренко

Суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир