РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2016Справа №910/15394/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ХІМЛАБОРРЕАКТИВ»

до Державної екологічної інспекцій України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі міста Києва

про стягнення 59 970,85 грн.

Суддя В.О. Демидов

Представники сторін:

від позивача Вінокуров В.О. (дов. №34-Д від 13.05.16);

від відповідача Короткова Т.І. (дов. №4-17-21 від 11.01.16);

від третьої особи Постащук А.Р. (дов. №01-12/2975 від 16.09.16).

встановив :

22.08.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «ХІМЛАБОРРЕАКТИВ» звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Державної екологічної інспекції України про стягнення 59 970,85 грн., з яких 30 664,80 грн. - заборгованість з оплати поставленого товару, 26 926,80 грн. - інфляційні втрати, 2 379,25 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором №39/5020 від 26.11.2013 щодо своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.08.2016 порушено провадження у справі №910/15394/16, розгляд справи призначено на 13.09.2016.

12.09.2016 представником відповідача через загальний відділ суду було подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого проти позовних вимог заперечує та просить відмовити у їх задоволенні, посилаючись на відсутність вини відповідача у непроведенні оплати товару, а саме у зв'язку із відсутністю фінансування, що є підставою для звільнення його від відповідальності.

13.09.2016 представником позивача через загальний відділ суду подано клопотання про залучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 13.09.2016 залучено до участі у справі №910/15394/16 третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі міста Києва, розгляд справи відкладено на 27.09.2016.

20.09.2016 позивач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові докази по справі.

27.09.2016 третя особа через загальний відділ діловодства суду подав відзив на позову, у якому посилалась на те, що управління казначейства, як юридична особа відповідно до ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а виконуючи свої повноваження Управління Казначейства ніяких порушень прав та законних інтересів позивача не допускало.

В судове засідання 27.09.2016 з'явилися представники позивача, відповідача та третьої особи, надали пояснення по суті справи.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 27.09.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

26.11.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ХІМЛАБОРРЕАКТИВ» (далі - позивач, виконавець) та Державна екологічна інспекція України (далі - відповідач, замовник) уклали договір №39/5020 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого виконавець зобов'язується у 2013 році поставити замовнику товари, зазначені в специфікації товару, яка є невід'ємною частиною цього договору (додаток №1) та відповідають пропозиції конкурсних торгів на закупівлю «Прилади для контролювання інших фізичних характеристик (26.51.5)», а замовник - прийняти і оплатити такі товари.

Відповідно до п. 1.2 договору найменування товару - «Прилади для контролювання інших фізичних характеристик (26.51.5)»; вимірювач швидкості газопилового потоку ИС-1 4 одиниці; вимірювач температури газопилового потоку ИТ-1 3 одиниці.

Згідно з п. 3.1 договору сума цього договору складає 30 664,80 грн., в т.ч. ПДВ - 5 110,80 грн.

Розрахунки за цим договором здійснюються замовником за фактично поставлений товар, після підписання сторонами акту приймання-передачі товару та надання виконавцем рахунку на оплату товару протягом 15 банківських днів з дня та в межах фактично отриманого фінансування, але не пізніше останнього робочого (операційного) дня 2013 року (п. 4.1 договору).

За умовами п. п. 5.1, 5.2 договору термін поставки товарів - до 20.12.2013. Місце поставки - Україна, м. Київ, Печерський район, пров. Новопечерський, буд. 3, корп. 2, кім. 1.

Пунктом 6.1 договору сторони погодили, зокрема те, що замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар.

Відповідно до п. 10.1 договору цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2013.

Специфікацією товару (додаток №1 до договору), сторони погодили найменування товару, який буде поставлятися, його кількість та ціну, загальна вартість якого склала 30 664,80 грн. з ПДВ.

Позивачем на виконання умов договору було здійснено поставку товару відповідачу на загальну суму 30 664,80 грн., що підтверджується видатковою накладною №Х0049770 від 11.12.2013 на суму 30 664,80 грн., підписаною повноважними представниками сторін, та актом здачі-приймання товарів, складеним 11.12.2013, та підписаним повноважними представниками сторін.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що відповідач не здійснив своєчасну оплату за поставлений товар, у зв'язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 30 664,80 грн.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем матеріали справи не містять.

У зв'язку із цим позивачем заявлена до стягнення з відповідача заборгованість у розмірі 30 664,80 грн., 26 926,80 грн. - інфляційні втрати та 2 379,25 грн. - 3% річних.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір між сторонами виник у зв'язку з простроченням виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати товару, одержаного за договором №39/5020 від 26.11.2013.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки за цим договором здійснюються замовником за фактично поставлений товар, після підписання сторонами акту приймання-передачі товару та надання виконавцем рахунку на оплату товару протягом 15 банківських днів з дня та в межах фактично отриманого фінансування, але не пізніше останнього робочого (операційного) дня 2013 року.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, а відповідачем не спростовано факт поставки обумовленого договором товару за видатковою накладною №Х0049770 від 11.12.2013 на суму 30 664,80 грн., підписаною повноважними представниками сторін, та актом здачі-приймання товарів, складеним 11.12.2013, також підписаним повноважними представниками сторін, проте відповідачем оплата за поставлений товар здійснена не була, у зв'язку із чим виникла заборгованість у розмірі 30 664,80 грн.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем матеріали справи не містять.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач у своєму письмовому відзиві зазначає суду про те, що ним не було оплачено поставлений товар через відсутність бюджетних коштів та посилаючись на приписи Закону України «Про державний бюджет України» та Бюджетного кодексу України, зазначає про те, що враховуючи ту обставину, що відповідач фінансується з бюджету, своєчасність надходження коштів із державного бюджету від нього не залежить, а тому заборгованість виникла з незалежних від нього обставин.

Згідно з частиною першою статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Враховуючи викладене, відсутність бюджетного фінансування не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (постанова Вищого господарського суду України від 23.08.2012 у справі № 15/5027/715/2011).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі № 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що заборгованість відповідача за поставлений товар складає 30 664,80 грн., яка підлягає стягненню з останнього на користь позивача.

Згідно з положеннями ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У зв'язку із простроченням відповідачем виконання грошового зобов'язання, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з останнього 26 926,80 грн. - інфляційних втрат та 2 379,25 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки факт прострочення виконання грошового зобов'язання встановлений судом, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних підлягають задоволенню.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд дійшов висновку, що розрахунок є арифметично вірним, а тому вказані суми нарахувань підлягають стягненню з відповідача у заявленому позивачем розмірі.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної екологічної інспекцій України (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, 3, корп. 2, код 37508533) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ХІМЛАБОРРЕАКТИВ» (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Щолківська, 8, код 23522853) суму основного боргу у розмірі 30 664 (тридцять тисяч шістсот шістдесят чотири) грн. 80 коп., інфляційні втрати у розмірі 26 926 (двадцять шість тисяч дев'ятсот двадцять шість) грн. 80 коп., 3% річних у сумі 2 379 (дві тисячі триста сімдесят дев'ять) грн. 25 коп. та судовий збір у розмірі 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складене та підписане 03.10.2016.

Суддя В.О. Демидов