ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"29" вересня 2016 р. Справа № 09-06/2572

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Волна С.В., за участі представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси справу за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Відкритого акціонерного товариства "Азот" про стягнення 181 087 758,56 грн. (в рамках поданої заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню)

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відкритого акціонерного товариства "Азот" 368 871 831,51 грн. основного боргу з оплати за поставлений по договору № 381-21-06/10-116 від 26.03.2010 року (далі - Договір) природний газ, 4 477 450,29 грн. пені за прострочення виконання грошових зобов'язань та 2 197 701,87 грн. три проценти річних від простроченої суми.

Рішенням у даній справі від 09.03.2011 року (т.2 а.с. 145-158) господарським судом Черкаської області позовні вимоги було задоволено частково та стягнуто з ВАТ "Азот" на користь дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України"- 165 337 761,14 грн. основного боргу, 455 770,65 грн. пені, 8 277 997,34 грн. інфляційних нарахувань, 2 914 293,62 грн. три проценти річних та 25736,00 грн. судових витрат.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2014 року ( том. 3 а.с. 192-199) рішення суду першої інстанції від 09.03.2011 року було змінено та стягнуто - 165 337 761,14 грн. основного боргу, 4 557 706,46 грн. пені, 8 277 997,34 грн. інфляційних нарахувань, 2 914 293,62 грн. три проценти річних та судові витрати.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.08.2014 року (том 3 а.с. 239-242) постанова Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2014 року залишена без змін.

На виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2014 було видано, зокрема, наказ від 25.07.2014 року із загальною сумою стягнення 181 113 494,56 грн. (а.с. 139).

Ухвалою від 22.09.2015 судом затверджено укладену між сторонами в процесі примусового виконання судового рішення мирову угоду від 16.09.2015.

20.09.2016 відповідач, публічне акціонерне товариство "Азот" звернувся до суду зі заявою № 501-06/253-1995 від 19.09.2016 про визнання наказу господарського суду про стягнення 181 113 494,56 грн. таким, що не підлягає виконанню, оскільки борг по мировій угоді сплачено повністю.

В судовому засіданні представник відповідача заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню підтримав повністю та просить суд її задовольнити.

Представник позивача проти задоволення заяви заперечила.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін і дослідивши наявні у справі матеріали, суд вважає, що заява відповідача про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню підлягає до повного задоволення, виходячи з такого:

Як вказано вище, на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2014 було видано наказ від 25.07.2014 року із загальною сумою стягнення 181 113 494,56 грн. на користь позивача (а.с. 139).

За змістом укладеної сторонами та затвердженої судом мирової угоди від 16.09.2015 року ( а.с. 131) відповідач сплачує на користь позивача на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2014 лише 176 105 979,55 грн. до 24 вересня 2015 року включно. Після сплати цих коштів сторони складають акт звіряння розрахунків, яким фіксують повне виконання умов мирової угоди та відсутність заборгованості відповідача перед позивачем за рішенням суду у даній справі.

Ухвалу від 22.09.2015 року про затвердження умов мирової угоди судом складено як виконавчий документ у відповідності до вимог ст. 18,19 ЗУ "Про виконавче провадження".

Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Мін'юсту України від 25.09.2015 року (а.с. 138) було закінчено виконавче провадження з примусового виконання наказу суду у даній справі від 25.07.2014 року з підстав затвердження судом мирової угоди між сторонами, на підставі п. 2 ст. 49, ст. 50 ЗУ "Про виконавче провадження". Оригінал наказу повернуто до суду та приєднано до справи (а.с. 139).

Відповідача вказав, що платіжними дорученнями від 24 вересня 2015 року (а.с. 142-143) ПАТ "Азот" сплатив позивачу 176 105 979,55 грн. повністю, як було передбачено умовами мирової угоди та в обумовлений нею строк (до 24.09.2015).

Представник позивача отримання повної суми коштів, передбаченої мировою угодою між сторонами у справі підтвердила.

Частинами 2-4 статті 117 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника визнати наказ таким, що не підлягає виконанню.

Господарський суд розглядає заяву в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і виносить ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви господарський суд має право своєю ухвалою зупинити стягнення за наказом, а також витребувати наказ.

Господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Дана норма ст. 117 ГПК України не передбачає пресічного строку чи обставини, яка унеможливлює звернення заявника до суду із заявою про визнання наказу таким, що не підлягає до виконання (наприклад, на відміну від ст. 120 ГПК, яка передбачає, що заява про видачу дублікату наказу може бути подана лише до закінчення строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання).

Представник заявника вказав, що поданою заявою ПАТ "Азот" прагне досягти правової визначеності у питанні наявності у справі двох виконавчих документів, які є юридичними актами та підставами для стягнення боргу -- це ухвала про затвердження мирової угоди між сторонами від 22.09.2015 та наказ від 25.07.2014 року. Наказ суду містить більшу суму стягнення, ніж ухвала і після повного виконання мирової угоди між сторонами відповідач хоче мати остаточний юридичний висновок про те, що стягнення за наказом більше ніколи не може мати місця у відносинах сторін.

Представник позивача заперечив проти задоволення заяви ПАТ "Азот" однак не зміг пояснити суду, яке майнове чи інше право може бути у нього порушено у випадку визнання наказу таким, що не підлягає до виконання та за умови, що кошти за мировою угодою між сторонами позивач вже отримав повністю.

У відповідності до ст. 22 ГПК України кожна сторона користується наданими їй процесуальними правами на свій розсуд, використовуючи для цього всі механізми, передбачені цим Кодексом.

Ст. 117 ГПК України не передбачає формальних підстав (тобто не пов'язаних із доказуванням відсутності боргу), за якими заявнику можна відмовити у прийнятті цієї заяви та у її задоволенні. Також ця норма не обмежує заявника і у строках подачі такої заяви до суду.

З цих підстав суд відхиляє доводи представника позивача про те, що у задоволенні заяви слід відмовити, бо повторне пред"явлення наказу до виконання вже не можливо, строк цього пред"явлення сплив, а виконавчим документом у справі вже є не наказ від 25.07.2014, а ухвала про затвердження мирової угоди від 22.09.2015 року.

Позивач також не вправі заперечувати проти заяви ПАТ "Азот" порушенням прав держави на стягнення виконавчого збору у провадженні по примусовому виконанню наказу суду, оскільки за правилами ГПК України у господарському процесі особа повинна захищати лише власне порушене право.

За змістом ст. 117 ГПК України єдиною підставою для задоволення поданої відповідачем заяви є доведення факту відсутності обов'язку боржника повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Така обставина у справі має місце -- представники обох сторін стверджують, що борг за мировою угодою у справі відповідачем на користь позивача сплачено повністю.

Суд не вбачає порушення майнового чи іншого права позивача у випадку задоволення поданої відповідачем заяви, оскільки позивач вже отримав повне виконання за позовними вимогами у справі на підставі мирової угоди між сторонами.

Оскільки позивач не довів передбачених чинним законодавством підстав для відмови заявнику у задоволенні заяви про визнання наказу таким, що не підлягає до виконання і суд не вбачає таких підстав за нормами ГПК України та за доводами сторін, то заяву ПАТ "Азот" слід задовольнити повністю.

Керуючись ст. 86, 117 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Заяву Публічного акціонерного товариства «Азот» від 19.09.2016 року № 501-06/253-1995 про визнання наказу господарського суду Черкаської області від 25.07.2014, виданого на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2014 у справі № 09-06/2572 таким, що не підлягає виконанню - задовольнити повністю.

Наказ господарського суду Черкаської області від 25.07.2014, виданий на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2014 у справі № 09-06/2572 за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Відкритого акціонерного товариства "Азот" про стягнення 181 113 494,56 грн. визнати таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом пяти днів з дня її оголошення.

Суддя Н.М. Спаських