ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2016 р. Справа № 909/14/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого судді - О.Л. Мирутенко

суддів - С.М. Бойко

- ОСОБА_1

Розглянувши апеляційну скаргу ВАТ «Автоливмаш»

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 09.06.2016р.

у справі № 909/14/16

за позовом: ВАТ «Автоливмаш»

до 1: регіонального відділення ФДМ України в Івано-Франківській області

до 2: ОСОБА_2 міської ради

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_3 служба ОСОБА_2 міського управління юстиції

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія

про: визнання права власності на майно

за участю представників:

від позивача ОСОБА_4 представник (довіреність №б/н від 26.11.2005р.)

ОСОБА_5 керівник.

від відповідача 1,2 не зявилися.

від третіх осіб не зявилися.

ВСТАНОВИВ :

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 09.06.2016р., суддя Шіляк М.А., в позові ВАТ "Автоливмаш" було відмовлено. Судові витрати залишено за позивачем.

З даним рішенням не погодився позивач - ВАТ "Автоливмаш" і оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що судом порушено норми матеріального права, а висновки не відповідають обставинам справи.

ОСОБА_2 міська рада подала відзив на апеляційну скаргу в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія та ОСОБА_2 міська рада подали клопотання про розгляд справи за відсутності їх представників.

Розгляд справи відкладався.

Сторони були повідомлені належним чином про час та місце судового розгляду, що підтверджується списком згрупованих рекомендованих відправлень Львівського апеляційного господарського суду від 02.09.2016р.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Івано-Франківської області від 09.06.2016р. у справі №909/14/16 - без змін, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ВАТ "Автоливмаш" подало позов до Регіонального відділення Фонду державного майна України в Івано-Франківській області про визнання права власності на нежитлові приміщення загальною площею 108,0 кв.м. по вул. Г. Хоткевича, 44 а в м. Івано-Франківську.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 21.01.2016р. було залучено до участі у справі відповідача - ОСОБА_2 міську раду, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 службу ОСОБА_2 міського управління юстиції Івано-Франківської області та витребувано у БТІ інвентарну справу на гуртожиток по вул. Г. Хоткевича 44 а.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 03.03.2016 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_6 підприємство "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія".

04.05.2016 р. представником позивача було подано суду першої інстанції заяву про уточнення позовних вимог (вх. №6151/15 від 04.05.2016 р.), в якій позивач просив визнати за Відкритим акціонерним товариством "Автоливмаш" право власності в цілому на нежитлові приміщення першого поверху № 1 тамбур площею 2,8 кв.м., № 2 коридор площею 12,6 кв.м., № 3 кабінет площею 13,5 кв.м., № 4 коридор площею 3,6 кв.м., № 5 кладова площею 3,5кв.м., № 6 кабінет площею 9,1 кв.м., № 7 кабінет площею 29,2 кв.м., № 8 кладова площею 9,4 кв.м., № 9 вмивальня площею 3,5 кв.м., № 10 туалет площею 1,5 кв.м., № 11 туалет площею 1,5 кв.м., № 12 кабінет площею 17,8 кв.м., а всього загальною площею 108,0 кв.м. по вул. Г. Хоткевича, 44 а в м. Івано-Франківську.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 04.05.2016р. заяву про уточнення позовних вимог було прийнято судом до розгляду.

Судом встановлено, що наказом регіонального відділення Фонду державного майна по Івано-Франківській області №1627 від 29.12.1995р. було створено ВАТ "Автоливмаш" шляхом перетворення Державного підприємства ОСОБА_2 заводу "Автоливмаш". Згідно вказаного наказу активи і пасиви державного підприємства перейшли до ВАТ "Автоливмаш", яке є правонаступником прав і обов'язків державного підприємства.

04.07.2000р. Регіональним відділенням Фонду державного майна України сформовано перелік нерухомого майна, що передано у власність ВАТ "Автоливмаш".

Згідно пункту 41 цього Переліку передано "Гуртожиток на 396 місць" інвентарний номер 0108314, загальною вартістю 271 978 грн. Факт передачі вказаного гуртожитку на баланс ВАТ "Автоливмаш", які подальші зміни в показниках, що його характеризують, відображено в картці обліку руху основних засобів по формі № ОЗ-8.

В процесі провадження процедури банкрутства ВАТ "Автоливмаш" було прийнято рішення передати в комунальну власність житлові будинки, що належали товариству, в тому числі і гуртожиток на 396 місць по вул. Г. Хоткевича, 44 а.

Відповідно до рішення ОСОБА_2 міської ради від 02.08.2005 р. "Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста та передачу на баланс об'єднання співвласників житлових будинків" прийнято у комунальну власність територіальної громади міста та передано на баланс ЖЕО № 8 будинок № 44-А по вул. Г. Хоткевича, що належав ВАТ "Автоливмаш".

Рішенням державного реєстратора №13299153 від 26.05.2014р. ВАТ "Автоливмаш" відмовлено у реєстрації права власності на нежитлові приміщення площею 108,0 кв.м. по вул. Г. Хоткевича в м. Івано-Франківську, з тих підстав, що згідно наказу Регіонального відділення Фонду державного майна в Івано-Франківській області № 1627 від 29.12.1995 р. і переліку нерухомого майна, яке передане у власність товариства, вказано гуртожиток на 396 місць, а не окреме нежитлове приміщення у цьому гуртожитку.

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

За приписами 1 та 4 статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30.01.2013 р. у справі № 6-168цс12 зроблено висновок, що майнове право, яке можна визначити як "право очікування", є складовою частиною майна як обєкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 4-1 Закону України " Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" передача об'єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об'єктів соціальної інфраструктури здійснюється у порядку, встановленому цим Законом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Ініціатива щодо передачі об'єктів житлового фонду, гуртожитків та інших обєктів соціальної інфраструктури у комунальну власність може виходити відповідно від органів, визначених статтею 3 цього Закону, підприємств, на балансі яких перебувають ці об'єкти, а також господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації).

Згідно ст. 7 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" з державної у комунальну власність передаються безоплатно такі об'єкти: житлові будинки та гуртожитки, зокрема військових містечок, що вивільняються в процесі реформування Збройних Сил України (разом з вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями), у тому числі ті, будівництво яких не завершено. Разом з житловим фондом передаються вбудовані і прибудовані приміщення, зовнішні мережі електро-, тепло-, газо-, водопостачання та водовідведення, а також будівлі, призначені для обслуговування цього фонду (бойлерні, котельні, каналізаційні та водопровідні споруди, обладнання тощо). Передача оформляється актом приймання-передачі, який підписується головою і членами комісії. Форма акта приймання-передачі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 3 Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.11.1995 р. № 891, об'єкти житлового фонду передаються у комунальну власність безоплатно разом з відповідними зовнішніми мережами електро-, тепло-, газо-, водопостачання і водовідведення, а також будівлі, призначені для обслуговування цього фонду (бойлерні, котельні, каналізаційні та водопровідні споруди, вбудовані і прибудовані приміщення, обладнання, тощо).

Разом з передачею відомчого житлового фонду в комунальну власність передається майно житлово-експлуатаційних та комунальних підприємств, які обслуговували цей фонд, у тому числі основні фонди, ремонтно-будівельні бази, майстерні, транспортні засоби, прибиральна техніка, в частині, що визначається комісією з питань приймання відомчого житлового фонду в комунальну власність (п. 10 вищезазначеного Положення ).

Згідно інформації наданої ОСОБА_6 підприємством "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" (колишня назва ОСОБА_6 підприємство "Єдиний розрахунковий центр") згідно Акта приймання-передачі об'єкта в управління з управління та Акта приймання-передачі основних засобів № 188 від ЖЕО № 8 до Комунального підприємства "Єдиний розрахунковий центр" передався будинок № 44 а на вул. ОСОБА_7.

Таким чином, у комунальну власність територіальної громади міста ОСОБА_2 саме з ініціативи позивача перейшов будинок № 44 а на вул. ОСОБА_7 в цілому з вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно із ч. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до статті 1-1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" допоміжні приміщення у гуртожитку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації гуртожитку та побутового обслуговування і задоволення санітарно-гігієнічних потреб його мешканців (кухні, санвузли, сходові клітки, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні (позакімнатні) коридори, колясочні, кладові, сміттєзбірні камери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Суд першої інстанції обґрунтовано погодився із твердженням відповідача ОСОБА_2 міської ради, що листи та розподіл площі вартості житлового будинку (гуртожитку) №44 а на вул. ОСОБА_7 є одностороннім документом і не вказують на належність зазначених приміщень позивачу ВАТ "Автоливмаш".

Твердження позивача-апелянта, що право власності на частину приміщень гуртожитку № 44 а на вул. Г. Хоткевича підтверджується тим, що в них обліковується на балансі залишок нежитлових приміщень гуртожитку № 44 а на вул. ОСОБА_7 є безпідставне, адже баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов'язань на конкретну дату. перебування на балансі не означає, що підприємство є управителем будинку.

Із матеріалів справи вбачається, що будинок 44 а по вул. Г. Хоткевича, місто Івано-Франківськ, прийнято в цілому у комунальну власність міста ОСОБА_2, при цьому у матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б посвідчували факт виникнення права власності у позивача-апелянта на нежитлові приміщення, а відповідачами оспорюється або не визнається право власності позивача.

Більш того, позивачем-апелянтом не було подано суду першої інстанції належних та допустимих доказів, які б підтверджували в чому саме полягає оспорювання та/або порушення відповідачами його права власності, як і не вказано конкретних норм закону, які порушили відповідачі, в зв'язку з чим підлягає захисту право позивача.

ОСОБА_3 служба ОСОБА_2 міського управління юстиції Івано-Франківської області не оспорювала право власності на об'єкт нерухомості, а відмовила в його реєстрації з тих підстав, що подані документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме у відповідності до наказу Регіонального відділення Фонду державного майна в Івано-Франківській області № 1627 від 29.12.1995 р. і переліку нерухомого майна, яке передане у власність товариства, вказано гуртожиток на 396 місць, а не окреме нежитлове приміщення у цьому гуртожитку.

Відповідної правової позиції дотримується і Верховний Суд України в своїх постановах від 20.06.2011 р. у справі № 3-54гс11; від 20.06.2011 р. у справі № 3-55гс11; від 20.06.2011 р. у справі № 3-60гс11; від 20.06.2011 р. у справі № 3-61гс11; від 12.09.2011 р. у справі № 3-78гс11; від 03.10.2011 р. у справі № 3-100гс11; від 10.10.2011 р. у справі № 3-105гс11; від 10.10.2011 р. у справі № 3-109гс11).

Враховуючи відмову у позові клопотання Регіонального відділення Фонду державного майна України в Івано-Франківській області (вих. № 10-09-00073 від 13.01.2016 р.; вх. № 395/16 від 15.01.2016 р.) про припинення провадження судом правомірно залишено без розгляду.

В пункті 2.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи відмову в позові з підстав його необґрунтованості, заяву про застосування строків позовної давності судом обгрунтовано залишено без розгляду.

За таких обставин справи апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги необґрунтовані, не підтверджені матеріалами справи, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

З огляду на викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Івано-Франківської області від 09.06.2016р. по справі №909/14/16 винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 101,103,105 ГПК України Львівський апеляційний господарський суд

Постановив:

Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 09.06.2016р. у справі №909/14/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу ВАТ «Автоливмаш» - без задоволення.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Матеріали справи скеровуються в господарський суд Івано-Франківської області.

ОСОБА_8 Мирутенко

Судді: С.М. Бойко

ОСОБА_1

«Повний текст постанови виготовлено 27.09.2016р.»