КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2016 р. Справа№ 910/10571/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Смірнової Л.Г.

секретар судового засідання Білак В.Ю.

за участю представників:

від позивача: Ковба В.А. - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача: Щербак Н.А. - за належним чином оформленою довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2016р.

у справі №910/10571/16 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "СЗ Холдинг"

про зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СЗ Холдинг" про зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позову позивач вказував, що за договором поставки № Л/НХ-152943/НЮ від 22.12.2015р. відповідачем було поставлено товар неналежної якості, у зв'язку з чим позивач просив господарський суд зобов'язати відповідача його замінити.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.07.2016р. у справі №910/10571/16 у задоволені позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Наводячи підстави, з яких порушено питання про перегляд оскаржуваного рішення, апелянтом зазначено, що Господарський суд міста Києва, приймаючи рішення, необґрунтовано відмовив у проведенні товарознавчої експертизи, тим самим неповно з'ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 12.08.2016р. вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Кропивної Л.В., судді: Андрієнко В.В., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.08.2016р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 05.09.2016р.

02.09.2016р. до Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому його представник вказував на необґрунтованість апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні 05.09.2016р. представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав, просив апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення, прийняти нове рішення, яким задовольнити позов. Відповідач заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення в силі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 22.12.2015р. між позивачем (покупець) та відповідачем (постачальник) було укладено договір поставки №Л/НХ-152943/НЮ (договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується у 2015 році поставити покупцеві товар, зазначений в Специфікації № 1 (Додаток № 1 до договору), а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Умовами п. 1.2 договору встановлено найменування (номенклатура, асортимент) товару, а саме: елементи баластні до розрядних ламп або трубок; перетворювачі статичні; дроселі та котушки індуктивності; інші (перетворювачі комплектні тиристорні інверторні), код ДК 016:2010-27.11.5).

Відповідно до п. 3.1 договору, ціна товару визначається даним договором і приймається сторонами в національній валюті України - гривні. Постачання здійснюється за цінами, передбаченими у Специфікації № 1 (Додаток № 1). Ціна за одиницю товару визначається у Специфікації № 1 (Додаток № 1).

Сума цього договору на момент його підписання становила 4 725 000,00 грн. з ПДВ (п. 3.2 договору). За умовами п. 3.3 договору, його сума може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Сторонами було підписано Специфікацію № 1 до договору, за якою загальна вартість поставки складала 4 725 000,00 грн.

24.12.2015р. сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору про зменшення ціни договору та викладено п. 3.2 договору в новій редакції: " 3.2. сума даного договору складає 4 400 000,00 грн. у тому числі ПДВ-20%".

У зв'язку з чим між сторонами було підписано нову редакцію Специфікації № 1 до договору, згідно з якою найменування товару є: перетворювач комплектний тиристорний інверторний КТИ5 за ціною 4 400 000,00 грн. в кількості 1 шт. (обладнання).

Згідно видаткової накладної № 1970-В/6200 від 28.12.2015р. відповідачем було передано позивачу вищевказане у специфікації обладнання. Актом № 1970-В/6200 приймання-передачі товару від 28.12.2015р. обладнання було передано відповідачем позивачу. Факт передачі товару також підтверджується товарно-транспортною накладною № Р37 від 26.12.2015р.

Розділом 2 договору визначено параметри якості товару:

- підтвердженням якості товару з боку постачальника є сертифікат відповідності та паспорт (п.2.2. договору);

- гарантійний термін експлуатації: 18 місяців з дня введення в експлуатацію (п.2.3 договору);

- дата виготовлення товару: 2015 рік (п.2.4 договору);

- товар, що постачається, не перебував в експлуатації, терміни та умови його зберігання не порушені (п.2.5 договору);

- вхідний контроль товару проводиться кінцевим одержувачем - відокремленим підрозділом залізниці, згідно з вимогами ГОСТ 24297-87 (п. 2.6 договору);

- при виявленні невідповідності кількості або якості товару, виклик представника постачальника для складання двостороннього акту обов'язковий (п.2.7 договору);

- якщо протягом гарантійного терміну експлуатації будуть виявлені дефекти товару або його якість не буде відповідати умовам договору, постачальник за свій рахунок усуває недоліки або змінює невідповідний товар на якісний в 20-ти денний термін з моменту складання відповідного акту (п.2.8 договору).

Згідно з п. 7.4 договору, при постачанні неякісного товару, постачальник проводить заміну неякісного товару протягом 20-ти днів з моменту складання відповідного акту.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що позивачем під час проведення вхідного контролю встановлено, що в середині шаф на обладнанні зазначена дата випуску 27.04.2011р., тоді як п. 2.4 договору передбачено постачання товару 2015 року випуску. Також, обладнання не пройшло вхідний контроль відповідно п. 2.6 договору.

Крім того, як зазначав позивач, відповідачем не надано комплект документації по експлуатації згідно ДСТУ ГОСТ 2.601, що передбачено п. 2.1 договору.

Відтак, на думку позивача, постачальник повинен замінити поставлений товар неналежної якості на товар належної якості, який відповідає умовам укладеного між сторонами договору.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Нормами ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 673 Цивільного кодексу України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Пунктом 6.3.2. договору постачальник гарантував якість обладнання.

За умовами п. 2.2. договору, підтвердженням якості товару є сертифікат відповідності та паспорт.

Приписами ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Зі змісту частини 1 ст. 675 Цивільного кодексу України вказано, що товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Відповідач зазначав, що позивачу одночасно з обладнанням був переданий весь пакет документів, які підтверджують якість обладнання, у тому числі сертифікат відповідності та паспорт, що вбачається з акту № 1970-В/6200 приймання-передачі товару від 28.12.2015р.

Відповідно до ч. 2 ст. 675 Цивільного кодексу України, договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк).

Згідно з п. 2.3 договору, гарантійний термін експлуатації обладнання становить 18 місяців з дня введення в експлуатацію.

Згідно з ч. 3 ст. 680 Цивільного кодексу України, якщо на товар встановлено гарантійний строк, покупець має право пред'явити вимогу у зв'язку з недоліками товару, які були виявлені протягом цього строку.

Умовами п. 2.7 договору визначено, що при виявленні невідповідності кількості або якості товару, виклик представника постачальника для складання двостороннього акту є обов'язковий. Якщо протягом гарантійного терміну експлуатації будуть виявлені дефекти товару або його якість не буде відповідати умовам договору, постачальник за свій рахунок усуває недоліки або змінює невідповідний товар на якісний в 20-ти денний термін з моменту складання відповідного акту (п. 2.8 договору).

В матеріалах справи наявна претензія за вих. № 52 від 20.01.2016р., в якій позивач зазначав, що при візуальному огляді ним виявлено невідповідність обладнання умовам договору та вказував на відсутність документів відповідності товару, оскільки передані відповідачем паспорт та сертифікат відповідності викликають сумнів у тому числі сертифікат відповідності може замінити сертифікат якості.

У відповідь на вказану претензію листом за № 01/12-02 від 12.02.2016р. відповідач вказував, що сертифікат відповідності було передано позивачу за актом приймання-передачі одночасно з обладнанням. Згідно сертифікату відповідності, наданого позивачу в день поставки, товар вироблений в 2015 році, що спростовує твердження позивача про те, що на шафі обладнання дата 27.04.2011р. є датою виготовлення всього обладнання.

Відповідно до ст. 708 Цивільного кодексу України, у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов'язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором: вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення; вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні; вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни; відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

Відповідно до ч. 6 ст. 269 Господарського кодексу України постачальник (виробник) зобов'язаний за свій рахунок усунути дефекти виробу, виявлені протягом гарантійного строку, або замінити товари, якщо не доведе, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу.

Зі змісту статті 709 Цивільного кодексу України продавець або виготовлювач (чи уповноважені ними представники) зобов'язані прийняти товар неналежної якості від покупця і задовольнити його вимоги про заміну товару або усунення недоліків.

Позивач у поданих до суду документах посилався на неналежну якість товару, яка була виявлена ним шляхом візуального огляду шафи обладнання.

Натомість, в порушення п. 2.7 договору, позивач не викликав представника постачальника для складання двостороннього акту, що є обов'язковим. Двосторонній акт про встановлення дефектів, недоліків та неналежної якості поставленого відповідачем обладнання не складався.

Позивачем доказів протилежного до господарського суду не надано. В матеріалах справи такий акт також відсутній.

Відповідно до ст. 679 Цивільного кодексу України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Єдиною обставиною, яку позивач вважав істотною була дата виготовлення одного з елементів обладнання - шафи, виготовленої у 2011р., тоді як за умовами договору датою виготовлення всього обладнання мав бути 2015 рік.

Судова колегія вважає, що використання при виготовлені речі, деталів, елементів, які мають різні роки виготовлення, не є підставою для висновку про неякісність речі вцілому, якщо при цьому річ не використовувалася і її придатність не перевірялась у процесу експлуатації.

Крім цього, твердження позивача про отримання сертифікату відповідності та паспорту на обладнання сумнівної достатності, не підтверджує обставин, які б робили неможливим використання обладнання.

Як визначає ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Позивачем належними засобами доказування не доведено факт поставки відповідачем обладнання, яке не відповідає якості.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, позивачем не доведено наявності тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами про заміну обладнання.

Доводи відповідача про те, що судом першої інстанції не було призначено експертизу для з'ясування дати випуску обладнання, є неспроможними з огляду на наступне.

Відповідно до статті 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі.

Як роз'яснено у п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012р. «Про деякі питання практики призначення судової експертизи», судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Заявлені позивачем вимоги обґрунтовані посиланням на обставини, які підтверджені представленими до матеріалів справи доказами що підлягають оцінці судом в порядку передбаченому нормами процесуального кодексу (ст. 43 ГПК України).

Виходячи з предмету та підстав заявленого позову, для вирішення спору по суті відсутня потреба у спеціальних знаннях, крім того матеріали справи не містять суперечливих доказів.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку щодо відмови в задоволенні клопотання позивача про призначення товарознавчої експертизи. На підставі вищевикладеного, колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на встановлене, судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2016р. у справі №910/10571/16 слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладається на апелянта.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2016р. у справі №910/10571/16 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2016р. у справі №910/10571/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/10571/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді В.В. Андрієнко

Л.Г. Смірнова