ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.09.16р. Справа № 904/1448/16

За позовом публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк", м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Україна", м. Дніпропетровськ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю "Деміс-Агро", м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області

про стягнення 2 000 000,00 грн. заборгованості по кредиту, 14 372,68 грн. строкової заборгованості по сплаті процентів, 219 644,61 грн. простроченої заборгованості по сплаті процентів, 17 683,32 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 69 400,51 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 23 821,67 грн. 3% річних за прострочення повернення кредиту, 1 219,57 грн. 3% річних за прострочення сплати процентів, 160 789,63 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну сплату кредиту, 3 815,67 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну сплату відсотків, 39 800,00 грн. штрафу

Суддя Бондарєв Е.М.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2, довіреність №252 від 06.06.2016 року, представник

Від відповідача: не з'явився

Від третьої особи: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Україна" заборгованості на суму 2 550 547,66 грн., з яких:

- 2 000 000,00 грн. заборгованість по кредиту станом на 04.02.2016 року;

- 14 372,68 грн. строкова заборгованість по сплаті процентів нарахованих за період з 25.01.2016 року по 03.02.2016 року включно;

- 219 644,61 грн. прострочена заборгованість по сплаті процентів станом на 04.02.2016 року;

- 17 683,32 грн. пеня за несвоєчасну сплату процентів, що нарахована за період з 01.10.2015 року по 04.02.2016 року;

- 69 400,51 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту, що нарахована за період з 09.09.2014 року по 04.02.2016 року;

- 23 821,67 грн. 3% річних за прострочення повернення кредиту за період з 04.02.2014 року по 04.02.2016 року включно;

- 1 219,57 грн. 3% річних за прострочення сплати процентів за період з 03.03.2014 року по 04.02.2016 року включно;

- 160 789,63 грн. інфляційні втрати за несвоєчасну сплату кредиту, що нараховані за період з 04.02.2014 року по 04.02.2016 року включно;

- 3 815,67 грн. інфляційні втрати за несвоєчасну сплату відсотків, що нараховані за період з 03.03.2014 року по 04.02.2016 року включно;

- 39 800,00 грн. штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням товариством з обмеженою відповідальністю "Деміс-Агро" зобов'язань за кредитним договором № 8/13 від 23.07.2013 року в частині своєчасного та повного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. З метою забезпечення виконання в повному обсязі зобов'язань товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс-Агро" по кредитному договору, в тому числі щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій, збитків та будь-яких інших платежів, 25.06.2015 року між публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" та товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Україна" укладений договір поруки № 8/13-П-6. У зв'язку з невиконанням товариством з обмеженою відповідальністю "Деміс-Агро" зобов'язань за кредитним договором на адресу товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Україна" було направлено лист-вимогу № 372/1-2 від 13.01.2016 року з вимогою погасити заборгованість товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс-Агро" за кредитним договором, однак вказана заборгованість досі не погашена.

11.04.2016 року до господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження по справі № 904/1448/16 до розгляду справи № 910/5582/16, яка порушена господарським судом м. Києва за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс-Агро" до публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" про визнання недійсним кредитного договору № 8/13 від 23.07.2013 року.

Представник позивача заперечував проти задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі оскільки вважає, що розгляд справи в господарському суді м. Києва не перешкоджає розгляду справи про стягнення з поручителя суми боргу.

21.04.2016 року товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Україна" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із зустрічним позовом про визнання недійсним з моменту укладення договору поруки № 8/13-П-6 від 25.06.2015 року, укладений між публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" та товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Україна".

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2016 року відмовлено в прийнятті зустрічної позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Україна" до публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" про визнання недійсним з моменту укладення договору поруки № 8/13-П-6 від 25.06.2015 року, укладений між публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" та товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Україна".

04.05.2016 року до господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження по справі № 904/1448/16 до розгляду апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/1448/16 від 21.04.2016 року.

10.05.2016 року третя особа звернулась до суду із клопотанням про призначення у справі № 904/1438/16 судової економічної експертизи оскільки визначення відповідальності заявленого розміру заборгованості відповідача передбачає необхідність спеціальних знань - професійних знань, отриманих в результаті навчанні та практичної діяльності в галузі економіки, зокрема фінансово-кредитних відносин. Третя особа зазначає, що враховуючи усі здійснення платежі, сума заборгованості за кредитним договором № 8/13 від 23.07.2013 року за даними товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс-Агро" станом на 04.02.2016 року є 575 224,00 грн. Крім того, третя особа вказує, що сума заборгованості позичальника товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс-Агро" є спірною. Відповідний спір розглядається господарським судом Дніпропетровської області (справа № 904/1439/16, суддя Суховаров А.В.).

17.05.2016 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача надала письмові пояснення де вказує, що в провадженні господарського суду Дніпропетровської області знаходиться справа № 904/1439/16 за позовом публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" до товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс-Агро" про стягнення боргу за кредитним договором № 8/13 від 23.07.2013 року. Предметом розгляду у цій справі є саме спір про розмір заборгованості товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс-Агро" перед публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк". В процесі розгляду господарським судом Дніпропетровської області справи № 904/1439/16 товариством з обмеженою відповідальністю "Деміс-Агро" було заявлено клопотання про призначення судової економічної експертизи на предмет визнання реального розміру боргу. Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/1439/16 призначено судову економічну експертизу. Оскільки позовні вимоги у справі № 904/1448/16 про стягнення боргу з товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Україна" в порядку фінансового поручительства мають похідний характер від основного зобов'язання, істотне значення для об'єктивного розгляду справи матимуть обставини, що встановлюються при вирішення справи № 904/1439/16 господарського суду Дніпропетровської області про стягнення боргу за кредитним договором.

17.05.2016 року відповідач звернувся до суду із клопотанням про зупинення провадження у справі № 904/1448/16 до вирішення господарським судом Дніпропетровської області справи № 904/1439/16 за позовом публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" до товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс-Агро" про стягнення 2 550 547,66 грн. боргу за кредитним договором № 8/13 від 23.07.2013 року. Клопотання обґрунтоване тим, що вирішення господарським судом Дніпропетровської області справи № 904/1439/16 по суті матиме істотне значення для об'єктивного розгляду справи № 904/1448/16 за позовом публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" до фінансового поручителя товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Україна". При вирішенні справи № 904/1439/16 будуть встановлені обставини щодо наявності / відсутності боргу товариства з обмеженою відповідальністю "Деміс-Агро" перед публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк", його розміру та складу.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову з наведених у ньому підстав.

Відзиву на позов товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Україна" суду не надало. За таких обставин, а також беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно зі статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Відповідач та третя особа свої повноважених представників у судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог частини першої статті 64 Господарського процесуального кодексу України за адресою зазначеною у Спеціальному витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осібпідприємців та громадських формувань станом на 09.03.2016 року та 14.04.2016 року (а.с.117, 118, 129, 130 том 1).

Відповідно до підпункту 3.9.1. пункту 3.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Провадження у справі було порушено ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2016 року з призначенням її до розгляду на 05.04.2016 року.

Згідно із статтею 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні від 05.04.2016 року було оголошено перерву до 11.04.2016 року, після чого розгляд справи відкладався до 21.04.2016 року та до 10.05.2016 року.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2016 року залучено до участі у справі товариство з обмеженою відповідальністю "Деміс-Агро" у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2016 року відмовлено в прийнятті зустрічної позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Україна" до публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" про визнання недійсним з моменту укладення договору поруки № 8/13-П-6 від 25.06.2015 року, укладений між публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" та товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Україна".

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.05.2016 року продовжено строк розгляду справи на 15 днів до 25.05.2016 року включно та розгляд справи відкладено до 17.05.2016року.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.05.2016 року зупинено провадження у справі № 904/1448/16 до вирішення справи № 904/1439/16.

30.05.2016 року справа № 904/1448/16 направлена до Дніпропетровського апеляційного господарського суду у зв'язку з надходженням апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 17.05.2016 року.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.06.2016 року, яка постановою Вищого господарського суду України від 03.08.2016 року залишена без змін, апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" задоволено, ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 17.05.2016 року у справі № 904/1448/16 скасовано.

13.07.2016 року публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк" звернулось до суду з клопотанням про поновлення провадження у справі № 904/1448/16.

15.08.2016 року справа № 904/1448/16 повернута до господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровськ області від 12.09.2016 року провадження у справі № 904/1448/16 поновлено з призначенням до розгляду в судовому засіданні на 20.09.2016 року.

У судовому засіданні 20.09.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

23.07.2013 року між публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" (далі - позивач, банк) та товариством з обмеженою відповідальністю промислова компанія "Деміс-Агро" (далі - третя особа, позичальник, боржник) укладено кредитним договір № 8/13 (далі - кредитний договір)

25.06.2015 року договором № 5 про внесення змін до кредитного договору №8/13 від 23.07.2013 останній викладено в новій редакції (далі - кредитний договір).

Відповідно до п.1.1. кредитного договору банк на умовах договору, зобов'язався надати позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування, розмір якого встановлюється за графіком відповідно до таблиці 1 договору, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути банку кредит на умовах та в строки/терміни, визначені договором, але не пізніше 21 липня 2016 року, а також сплатити плату за кредит та виконати інші зобов'язання у повному обсязі на умовах та в строки, визначені договором.

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 цієї глави і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові), зокрема, грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно п.п. 2.1, 2.3 договору надання кредиту здійснюється окремими траншами в безготівковій формі на підставі письмової заявки позичальника про надання кредиту (траншу) за формою додатку 1 до договору в межах невикористаного ліміту кредитування, шляхом перерахування кредиту (траншу) на поточний рахунок позичальника, зазначений в заявці, за умови виконання позичальником своїх зобов'язань належним чином та додержання всіх умов надання кредиту (траншу), визначених Договором. Надання кредиту (траншу) здійснюється в день, зазначений у відповідній заявці. Датою надання траншу є дата перерахування грошових коштів з рахунку, обліку/сплати кредиту, зазначеного в п.10.1 договору, на поточний рахунок позичальника, зазначений в заявці.

Згідно ч. 1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами п.п.3.1.1, 3.1.2 договору плата за користування кредитом визначається у вигляді проценті, розмір яких є не перевищує 35% процентів річних. При цьому розмір плати за користування кожним окремим траншем визначається за взаємною домовленістю сторін в залежності від строків користування таким траншем та фіксується в відповідній заявці. Нарахування плати за користування кредитом здійснюється у національній валюті України на суму заборгованості за кредитом за весь строк користування кредитом, починаючи з дня надання кредиту по день, що передує дню його повного повернення із розрахунку факт/365. Плата за користування кредитом нараховується банком 24 числа кожного місяця, в останній день кожного місяця та в термін, зазначений в п.1.1 договору або у разі розірвання договору в день повернення кредиту в повному обсязі.

Відповідно до п.3.1.3 сплата плати за користування кредитом здійснюється позичальником в національній валюті України на рахунок обліку/сплати плати за користування кредитом, зазначений в п.10.1 Договору, в такому порядку:

3.1.3.1. Плата за користування кредитом нарахована за період з 25 числа попереднього місяця по 24 число поточного місяця (включно) сплачується щомісяця з 25 числа кожного місяця, але не пізніше останнього банківського дня того ж місяця (включно).

3.1.3.2. Незважаючи на положення попереднього підпункту договору, в термін, зазначений в п.1.1 договору, або у разі розірвання договору в день повернення кредиту в повному обсязі, позичальник зобов'язаний сплатити суму нарахованої плати за користування кредитом. При несплаті плати за користування кредитом у визначені у цьому пункті договору строки, з наступного банківського дня вона вважається простроченою.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання, а ст. 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд зазначає, що позивачем на виконання умов Договору було надано третій особі грошові кошти (кредит), що підтверджується наявними в матеріалах справи заявками на надання траншу, меморіальними ордерами та банківськими виписками, проте третя особа своїх зобовязань за Договором не виконала, що спричинило виникнення заборгованості зі сплати кредиту та процентів перед позивачем.

З наданого позивачем розрахунку вбачається наступне:

- прострочена заборгованість по кредиту станом на 04.02.2016 року становить 2 000 000,00 грн.;

- строкова заборгованість по сплаті процентів, нарахованих за період з 25.01.2016 року по 03.02.2016 року (включно), становить 14 372,68 грн.;

- прострочена заборгованість по сплаті процентів станом на 04.02.2016 року становить

219 644,61 грн.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодекс України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до п.7.2 договору у разі порушення позичальником строків виконання будь-якого з боргових зобов'язань (крім договірних санкцій, пені та штрафів), банк має право застосувати до позичальника пеню, а позичальник зобов'язаний сплатити її банку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла в період, за який сплачується пеня) від суми несвоєчасно виконаного боргового зобов'язання, за кожний календарний день прострочення виконання, включаючи день такого погашення, з розрахунку факт/360.

Згідно ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.7.2.2 договору банк має право застосувати до позичальника, а позичальник зобовязаний сплатити банку, зокрема, штраф у разі порушення позичальником будь-якого з зобовязань, визначених п.4.3.9, п.4.3.10, п.4.2.11.1, п.4.3.11.2 Договору, у розмірі 190800,00грн. за кожний факт порушення зазначеного зобовязання.

Відповідно до п.7.3 кредитного договору банк має право застосувати до позичальника, а позичальник зобов'язаний сплати банку договорені санкції.

Так, позивачем здійснено розрахунок 3% річних, пені, та штрафу за договором, з якого вбачається наступне:

- пеня за несвоєчасну сплату процентів, що нарахована за період з 01.10.2015 року по 04.02.2016 року (включно), становить 17 683,32 грн.;

- пеня за несвоєчасне повернення кредиту, що нарахована за період з 09.09.2014 року по 04.02.2016 року (включно), становить 69 400,51 грн.;

- 3% (три проценти) річних за прострочення повернення кредиту з 04.02.2014 року по 04.02.2016 року (включно) становить 23 821,67 грн.;

- 3% (три проценти) річних за прострочення сплати процентів за період з 03.03.2014 року по 04.02.2016 року (включно) становлять 1 219,57 грн.;

- інфляційні витрати за несвоєчасну сплату кредиту, що нараховані за період з 04.02.2014 року по 04.02.2016 року (включно), становить 160 789,63 грн.;

- інфляційні витрати за несвоєчасну сплату відсотків, що нарахована за період з 03.03.2014 року по 04.02.2016 року (включно) становлять 3 815,67 грн.;

- штраф, передбачений кредитним договором становлять 39 800,00 грн.

Враховуючи встановлений судом факт несвоєчасного повернення отриманого кредиту, порушення строків сплати процентів за користування кредитом, умови пунктів 7.2. та 7.3 кредитного договору та положення наведених правових норм, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту, пені за несвоєчасну сплату процентів та 3% річних, інфляційних втрат за визначені позивачем періоди, штрафу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Зобов'язання за спірним договором забезпечено договором поруки №8/13-П-6 від 25.06.2015 року (далі договір поруки), укладеним між позивачем та поручителем - товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Україна" (далі - поручитель, відповідач), відповідно до умов якого поручитель поручився перед банком за виконання позичальником (третьою особою) зобов'язань, що виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

Положеннями частини 1 статті 553 Цивільного кодексу України визначено, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (ст. 543 Цивільного кодексу України).

Згідно з договору поруки, сторони визначили, що у випадку порушення позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договорами, поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед банком у повному обсязі.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми по кредиту, відсоткам, річним та інфляційним втратам, штрафу та пені, обставин наведених позивачем в обґрунтування позовних вимог не спростував.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу вимог ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі та застосування штрафних санкцій.

Щодо клопотання про призначення експертизи, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи": Відповідно до статті 1 Закону судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. Господарським судам необхідно також враховувати, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Враховуючи викладене, господарський суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача та призначення експертизи по справі, оскільки відповіді на запропоновані питання для проведення експертизи не потребують спеціальних знань.

Також не підлягають задоволенню клопотання відповідача про зупинення провадження у справі № 904/1448/16 оскільки вказані підстави для зупинення не передбачені ст. 79 Господарського процесуального кодексу України та матеріали справи містять достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 45, 49, 75, 82-85, 115-116 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Україна" (49044, м. Дніпро, вул. Південна, будинок 2Б, ідентифікаційний код 39401790) на користь публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК" (01004, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка/вулиця Пушкінська, буд.8/26, ідентифікаційний код 14359319) заборгованість за кредитним договором № 8/13 від 23.07.2013 року, а саме прострочену заборгованість по кредиту станом на 04.02.2016 року у сумі 2 000 000,00 грн., строкову заборгованість по сплаті процентів, нарахованих за період з 25.01.2016 року по 03.02.2016 року у сумі 14 372,68 грн., прострочену заборгованість по сплаті процентів станом на 04.02.2016 року у сумі 219 644,61 грн., пеню за несвоєчасну сплату процентів, що нарахована за період з 01.10.2015 року по 04.02.2016 року у сумі 17 683,32 грн., пеню за несвоєчасне повернення кредиту, що нарахована за період з 09.09.2014 року по 04.02.2016 року у сумі 69 400,51 грн., 3% річних за прострочення повернення кредиту за період з 04.02.2014 року по 04.02.2016 року у сумі 23 821,67 грн., 3% річних за прострочення сплати процентів за період з 03.03.2014 року по 04.02.2016 року у сумі 1 219,57 грн., інфляційні витрати за несвоєчасну сплату кредиту, що нараховані за період з 04.02.2014 року по 04.02.2016 року, у сумі 160 789,63 грн., інфляційні витрати за несвоєчасну сплату відсотків, що нараховані за період з 03.03.2014 року по 04.02.2016 року у сумі 3 815,67 грн., штраф у сумі 39 800,00 грн. та судовий збір в розмірі 38 258,22 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.09.2016 року.

Суддя ОСОБА_3