номер провадження справи 7/107/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2016 Справа № 908/2126/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ВО УКРСПЕЦКОМПЛЕКТ, м. Харків

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод, м. Запоріжжя

Суддя Н.С. Кутіщева Арнет

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_2, дов. № 02/06-16 від 02.06.2016р.

відповідача: не зявився.

До господарського суду Запорізької області звернувся позивач з позовною заявою про стягнення суми 1626560 грн. 00 коп. заборгованості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що внаслідок невиконання відповідачем своїх зобовязань по оплаті отриманого компресора ВВ-0,05/7-100002М7 з електродвигуном П22-50УЗ згідно видаткової накладної №РН-0000563 від 30.11.2015р., позивач змушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права та стягнути з відповідача заборгованість в сумі 1626560 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 16.08.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, присвоєно провадженню № 7/107/16, судове засідання призначено на 15.09.2016р.

Ухвала суду була направлена на адреси сторін, в установленому законом порядку та в строк.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму ВГС від 26.12.2011р. № 18 Про деякі питання практики застосування ГПК України, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК ( 1798-12 ).

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні, протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК) (1798-12), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Сторони належним чином, заздалегідь, до судового засідання, були сповіщені судом про дату, час та місце судового засідання.

Згідно ст. 4-5 ГПК України, невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим кодексом та іншими законами України.

Згідно п. 1.8 постанови пленуму ВГСУ Про деякі питання практики застосування ГПК України, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Представник відповідача в судове засідання не зявився. 14 вересня 2016р. на адресу суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання, в звязку з зайнятістю представника відповідача в іншому судовому засіданні та неможливістю присутності представників в даному судовому засіданні.

Клопотання подано згідно зі ст. 22 ГПК України, судом прийнято до розгляду та залишено судом без задоволення, поскільки, зайнятість представника в іншому судовому засіданні не є поважною причиною неявки іншого представника даної юридичної особи в дане судове засідання. Законодавцем не встановлено пріоритетність судів, а закон зобовязує сторону направити компетентного представника для участі у судовому процесі чи особисто керівнику прийняти участь в судовому засіданні, відповідно до ст. 28 ГПК України. Крім явки представника в судове засідання суд зобовязував сторони надати додаткові матеріали.

Представник позивача заперечив проти даного клопотання, зазначив суду, що сторони були своєчасно і заздалегідь повідомлені про дату і час судового засідання і відповідач мав досить часу для підготовки та направлення до суду витребуваних матеріалів, зокрема відзиву до суду, в якому відповідач відобразив би своє відношення до заявленого предмету спору.

Представник позивача звернув увагу суду на те, що позивач, як юридична особа знаходиться поза межами знаходження господарського суду і значна віддаленість додає позивачу додаткових значних затрат на командирування представника і забезпечення його транспортними засобами, просить суд спір розглянути по суті по наявних у справі матеріалах.

Згідно ч.3 ст. 22 ГПК України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їх процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази додаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судовий процес вівся без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

Суд прийшов до висновку щодо можливості розгляду спору відповідно до ст.75 ГПК України, по наявних у справі матеріалах.

Розгляд справи закінчено 15.09.2016р. оголошенням рішення суду в повному обємі в присутності представника позивача.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

В силу ст. 11 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до статті 181 ГК України, допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, тощо, а також підтвердженням прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальної вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

На підставі укладеної угоди між ТОВ «ВО «УКРСПЕЦКОМПЛЕКТ» та ПрАТ "Запорізький електровозоремонтний завод", останньому був виставлений рахунок №8343/134 на поставку обладнання - компресор та поставлена продукція - компресори згідно видаткової накладної №РН-0000563 від 30.11.2015р. на суму 657600,00 грн. з ПДВ через ОСОБА_3 (довіреність №662 від 23.11.2015р.).

В рахунку та накладній були обумовлені всі істотні умови для договору поставки, такі як ціна, найменування і кількість продукції, терміни і умови поставки і т.ін. Відповідачем цей рахунок був частково оплачений платіжним дорученням №11862 від 02.12.2015р. Тобто, в розумінні ст.ст. 638, 641, 642 ЦК України, договір був укладений, оскільки сторони дійшли згоди з усіх істотних умов.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Порядок укладення договору стосується вимог до оферти (ст. 641 ЦК України), та акцепту (ст. 642 ЦК України), як документів з однієї сторони, так і вимог щодо надання оферті і акцепту, як діям сторін майбутнього договору, юридичного значення. Так, прийняття пропозиції щодо укладення договору може відбутися не шляхом направлення акцепту у вигляді листа (документу, що відображає повне і безумовне погодження, зазначених та відображених у оферті, істотних умов), а шляхом вчинення дії з боку акцептанта, зміст та характер якої відповідає умовам пропозиції укласти договір та засвідчує волю названої особи на укладення договору за запропонованих умовах (п. 2 ст. 642 ЦК України).

Відповідність названої дії умовам, що відображені у пропозиції укласти договір, і надає названій дії юридичне значення, що дозволяє говорити про юридичне значення факту укладення договору в цілому. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

При цьому, пропозиція укласти договір є правочином, так як і акцепт, а тому і акцепт і оферта мають свідчити про вираження волі та відповідати вимогам ст. 202 ЦК України. Водночас, пропозиція укласти договір має відповідати вимогам ст. 641 ЦК України, а відповідь про прийняття пропозиції вимогам ст. 642 ЦК України.

Договір може укладатися шляхом складання одного документу, мається на увазі документ під назвою договір, шляхом обміну листами (пропозиція, відповідь про прийняття пропозиції). Відповідь щодо прийняття пропозиції у разі бажання особи укласти договір може бути засвідчена шляхом вчинення дії, зміст якої чітко виражає волю особи, як в нашому випадку сплата відповідачем рахунку та приймання поставленої продукції і є дією, що свідчить про прийняття нашої пропозиції та укладання угоди про поставку продукції.

Законодавча вимога письмової форми для договору без припису про його недійсність, у разі недотримання письмової форми, дозволяє констатувати факт укладення договору коли відомості про досягнення згоди щодо істотних умов закріплені в усній формі про що може свідчити наприклад письмові докази або поведінка сторін договору, що приступили до його виконання. Утім навіть відсутність підписаного договору не може унеможливлювати констатацію факту укладення договору, коли поведінка сторін у достатній мірі свідчить про його укладення.

Відповідно до частини другої статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Як визначив Вищий господарський суд України в Інформаційному листі від 07.04.2008 N 01-8/211, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він відповідає вимогам статті 207 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб'єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту.

Ст. 203 ЦК, визначено основні критерії чинності правочину, зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати(поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар(товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар(товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, договір про поставку товару, а саме: компресора між ТОВ "ВО "УКРСПЕЦКОМПЛЕКТ" та ПрАТ «ЗЄРЗ» був укладений в силу ст. 11 ЦК України.

Згідно умов цього договору позивач здійснити поставку товару видаткової накладної №РН-0000563 від 30.11.2015р., а покупець ПрАТ «ЗЄРЗ» був зобовязаний оплатити товар та прийняти його.

Відповідач здійснив часткову оплату отриманого товару платіжним дорученням №№11862 від 02.12.2015р. в сумі 31040,00грн.

Відповідач свої зобов'язання не виконав, доплату в сумі 626 560,00 грн. не здійснив.

Вимога позивача щодо оплати №137/134 від 11.07.16р. залишаються без відповіді і виконанння.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч.1, п.1 ч.2 ЦК України).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.і ст.202 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовані: в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч.1 ст.207 ЦК України).

Отже, письмовою формою вважатиметься таке оформлення правочину, яке забезпечує фіксацію змісту правочину в одному або в кількох документах.

Таким чином видаткова накладна про поставку товару, підписана з боку як постачальника, так і покупця, засвідчує вчинення його сторонами правочину по поставці товару від постачальника продавцю у спрощеній формі.

Позивач пояснив суду, що в травні 2016 було подано позовну заяву до Господарського суду Запорізької області про стягнення з ЗЕРЗ заборгованості за договором № 150250 від 09.10.2015 р. в сумі 657 600,00 гри. Рішенням від 08.06.2016р. у задоволені позовних вимог було відмовлено на підставі того, що « 09.10.2015 між сторонами по справі укладений договір поставки № 150250 на поставку компресора ВВ-0,05/7-1000 02 М7 з електродвигуном П22-50УЗ. За видатковою накладною №РП-000563 від 30.11.2015 р. був поставлений товар на суму 657 600,00 гри. 02 грудня 2015 року була здійснена оплата частково за отриманий товар де зазначено, що оплата за компресор здійснювалась по видатковій накладній, а не згідно оригіналу рахунку на оплату товарів.

Крім нього, найменування товару у видаткових накладних та договорі не співпадає, а саме не співпадає номер електродвигуна в договорі зазначено номер компресора ВВ-0,05/7-1000 02 М7 з електродвигуном П22-50УЗ поставлений же був компресор ВВ-0,05/7-1000 02 М7 з електродвигуном П22К-50У2, що суперечить умовам договору.

Відповідно до товарно-транспортної накладної № 96 від 30.11.2015, ТОВ «Харківська служба перевезень «ЮСА» здійснила перевезення товару - компресора ВВ-0,05/7-1000 02 М7 з електродвигуном П22К-50У2. Також, п. 5.6 договору поставки № 150250 від 09.10.2015 р. встановлено, що у разі постачання товару, який не передбачений специфікацією(ями) додатком(ами) до нього договору, то такий товар не підлягає оплаті за цим договором. Таким чином, позивачем був поставлений товар, який не передбачений специфікацією - додатками до цього договору, а значить такий товар, у відповідності до умов договору поставки (п. 5.6) не підлягав оплаті на підставах викладених в позовній заяві, а саме на підставі договору. В звязку звикладеним, позовні вимоги є необґрунтовані.».

В силу ст. 11 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

На момент розгляду спору по суті, сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 626560грн. 00коп., предявлена до стягнення обґрунтовано і підтверджено матеріалами справи, підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконання, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст.49 ГПК України, судовий збір слід покласти на відповідача, так як спір з його вини доведено до судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 173, 193 ГК України, ст. ст. 3, 22, 28, 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85, 87 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю ВО УКРСПЕЦКОМПЛЕКТ до ОСОБА_1 акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства Запорізький електровозоремонтний завод, (адреса: 69095, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вул. Залізнична, будинок 2, банк реквізити р/р 602 в Запорізькому відділенні ПАТ АБ "Експрес-Банк" м.Запоріжжя, , МФО 322959) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ВО УКРСПЕЦКОМПЛЕКТ, (адреса: 61037, м. Харків, проспект Московський, 199-Б, п/р2124 в ф-і ХГРУ ПАТ КБ "Приватбанк" м. Харків, МФО 351533, ), 626560 (шістсот двадцять шість тисяч пятсот шістдесят) грн. 00 коп. основного боргу, 9398 (девять тисяч триста девяносто вісім) грн. 40 коп. судового збору.

Видати наказ.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його прийняття.

Суддя Н.С. Кутіщева - Арнет