РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2016Справа №910/12661/16

За позовомКомунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
простягнення 16 072, 36 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:не з'явився;
від відповідача:ОСОБА_2 - представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" (далі - позивач, КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач, ФОП ОСОБА_1) про стягнення заборгованості за фактично спожиті комунальні послуги за період з 14.09.2010 року по 26.06.2012 року в сумі 16 072, 36 грн. (сума основного боргу - 14 361, 79 грн.; інфляційні втрати - 894, 76 грн.; 3% річних - 815, 80 грн.).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.07.2016 року порушено провадження у справі № 910/12661/16 та призначено справу до розгляду у судовому засіданні 19.08.2016 року.

Представник позивача у судовому засіданні наполягав на позові, на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 14.07.2016 року звернувся до суду із клопотанням про долучення до матеріалів справи документів.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив. Проте, через відділ діловодства канцелярію подав клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату. Також, 08.08.2016 року від відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності до позовних вимог Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району".

Вимоги Ухвали Господарського суду міста Києва від 14.07.2016 року сторонами не виконано.

З метою усунення порушення рівності та змагальності учасників судового процесу, враховуючи неявку в судове засідання представника відповідача, що перешкоджає розгляду спору по суті, суд відклав розгляд справи на 23.09.2016 року.

У судове засідання 23.09.2016 року представник позивача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача проти заявленого позову заперечував, посилаючись, зокрема, на викладені у письмовому відзиві обставини.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі доказів достатньо для вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 23.09.2016 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 року № 24/6240 "Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва" перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у місті Києві ради, зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 31.10.2001 року.

Відповідно до п. 2.1. Статуту Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району", Підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності, спрямованої на задоволення суспільних потреб, надання послуг населенню у сфері житлово-комунального господарства в якості виконавця цих послуг.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 70,0 м.кв. на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 07.07.2006 року № 72/2П та споживав комунальні послуги, які надав виконавець комунальних послуг КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району".

Як вбачається із позовної заяви, у період з квітня 2007 по жовтень 2010 року облік, нарахування та збір платежів від власників (орендарів) нежитлових приміщень від імені КП УЖГ здійснювали КП "ЖЕКи", що діяли на підставі договорів доручення.

Відповідно до окремого доручення Першого заступника голови Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації Пахальчук Г.Д. від 13.09.2010 року № 905 з метою підвищення контролю за рівнем платіжної дисципліни і недопущення безоплатного використання теплової енергії та водопостачання КП УЖГ (КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району") було зобов'язано заключити прямі договори з орендарями та власниками нежитлових приміщень Шевченківського району.

КП ЖЕКи було зобов'язано передати КП УЖГ всю первинну документацію, провести звірку з орендарями та власниками нежитлових приміщень Шевченківського району, скласти акти звіряння станом на 01.10.2010 року.

На виконання даного Окремого доручення КП "ЖЕК "Сирець" було складено Зведений перелік сальдо погоджених актів звірок станом на 01.10.2010 року (в тому числі щодо ПП ОСОБА_1 заборгованість по даному споживачу за комунальні послуги в сумі 6 464, 30 грн. станом на 01.10.2010 року).

Позивач також стверджує, що у період з 14.09.2010 року по 29.06.2012 року відбувалось фактичне споживання комунальних послуг відповідачем. На підтвердження таких доводів Комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" було додано до матеріалів справи копії облікових карток по фактичному споживанню теплової енергії та Розшифровки рахунків абонента.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (далі Закон) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Статтею 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги поділяються за функціональним призначенням та порядком затвердження цін/тарифів.

За функціональним призначенням виділяють:

- комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

- послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

- послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

- послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець), і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (послуги) регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, далі Правила.

Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуги, якими він фактично користується у повному обсязі. Така позиція викладена у Постанові Вищого господарського суду України по справі №910/9720/14 від 21.01.2015 року; № 5011-31/17255-2012 від 15.05.2014 року; № 5017/2891/2012 від 15.05.2013 року; № 910/18704/14 від 29.07.2015 року; № 910/6338/14 від 17.08.2015 року.

Згідно з ч. 3 ст. 20 Закону споживач зобов'язаний, зокрема, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у ч. 1 ст. 193 ГК України.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

При цьому, ч. 2 ст. 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Недійсність договору з надання житлово-комунальних послуг у зв'язку з недодержанням юридичними особами письмової форми законом не встановлена, а тому виниклі між сторонами зобов'язання є дійсними і їх виконання повинне здійснюватися у відповідності до норм цивільного законодавства (Постанова Вищого господарського суду України від 25.11.2014 року у справі № 3-184ГС14).

Протягом всього спірного періоду позивачем направлялись відповідачу рахунки за комунальні послуги.

Матеріалами справи підтверджується факт надання позивачем послуг з постачання теплової енергії та споживання цих послуг відповідачем, а отже судом встановлено наявність порушеного права у КП "ЦОС Шевченківського району".

08.08.2016 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності, на обґрунтування якої посилається на наступні обставини. Позивач нарахував заборгованість за період з 14.09.2010 року по 29.06.2012 року, а з відповідною позовною заявою до суду звернувся лише 23.09.2016 року.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом (відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного. В останньому випадку воно обов'язково має бути зазначене в протоколі судового засідання (пункт 6 частини другої статті 811 ГПК); господарський суд може також запропонувати відповідачеві викласти таку заяву в письмовій формі та долучити її до матеріалів справи.

Положеннями ст. 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Як вже зазначалось, суд встановив наявність порушеного права у позивача.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України встановлений загальний строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність), у три роки.

За приписами ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно приписів пункту 2.3. Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарський спорів", якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у 5 зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Пунктом 4.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарський спорів" передбачено, що у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків.

Так, відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, - розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за користування вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Як стверджує позивач, та підтверджується матеріалами наявними у справі, комунальні послуги надавалися Комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" та споживалися Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 з 14.09.2010 року по 26.06.2012 року.

Таким чином, з огляду на наведене, строк позовної давності для звернення із вимогою про стягнення заборгованості за кожен місяць по комунальним платежам становить:

- за вересень 2010 року - до 21 жовтня 2013 року;

- за жовтень 2010 року - до 21 листопада 2013 року;

- за листопад 2010 року - до 21 грудня 2013 року;

- за грудень 2010 року - до 21 січня 2014 року;

- за січень 2011 року - до 21 лютого 2014 року;

- за лютий 2011 року - до 21 березня 2014 року;

- за березень 2011 року - до 21 квітня 2014 року;

- за квітень 2011 року - до 21 травня 2014 року;

- за травень 2011 року - до 21 червня 2014 року;

- за червень 2011 року - до 21 липня 2014 року;

- за липень 2011 року - до 21 серпня 2014 року;

- за серпень 2011 року - до 21 вересня 2014 року;

- за вересень 2011 року - до 21 жовтня 2014 року;

- за жовтень 2011 року - до 21 листопада 2014 року;

- за листопад 2011 року - до 21 грудня 2014 року;

- за грудень 2011 року - до 21 січня 2015 року;

- за січень 2012 року - до 21 лютого 2015 року;

- за лютий 2012 року - до 21 березня 2015 року;

- за березень 2012 року - до 21 квітня 2015 року;

- за квітень 2012 року - до 21 травня 2015 року;

- за травень 2012 року - до 21 червня 2015 року;

- за червень 2012 року - до 21 липня 2015 року.

Відповідно до матеріалів наявних у справі № 910/12661/16, КП "ЦОС Шевченківського району" звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою лише 12.07.2016 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення із вимогами, які викладені у позовній заяві до суду. Проте, поважності причин пропуску позовної давності Комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" не доведено.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у зв'язку із пропуском позовної давності.

Комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" у позовній заяві було визначено ціну позову у розмірі 16 072, 36 грн. та сплачено відповідно судовий збір у розмірі 1 827, 00 грн.

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір встановлюється у розмірі 1,5 % ціни позову, але не менше 1 розміру МЗП та не більше 150 розмірів МЗП.

Таким чином, за поданий позов необхідно було сплатити 1 378, 00 грн.

Оскільки позивачем помилково сплачено судовий збір у більшому розмірі ніж це передбачено чинним законодавством, тоді зайво сплачена сума у розмірі 449, 00 грн. підлягає поверненню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 82-85 Господарського кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" відмовити.

2. Повернути Комунальному підприємству "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" (03190, м. Київ, вул. М.Кирпоноса, 10/8; ) судовий збір у розмірі 449, 00 грн. перерахований згідно платіжного доручення № 2187 від 26.08.2016 року. Підставою повернення судового збору є дане рішення, яке затверджено гербовою печаткою Господарського суду міста Києва.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 28.09.2016 р.

Суддя Ю.О. Підченко