номер провадження справи 35/66/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2016 Справа № 908/2071/16

Суддя господарського суду Запорізької області Топчій О.А.

при секретарі Осоцькому Д.І.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № б/н від 28.04.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2, дов. № 55 від 31.12.2015р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі філії Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція, Запорізька область, м. Енергодар

до Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя

про стягнення 1328347,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

05.08.2016р. до Господарського суду Запорізької області звернулося Державне підприємство «Національна атомна компанія енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» до Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення заборгованості за Договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 12-7 від 01.01.2013р. у сумі 367089,59 грн., а саме: 338521,40 грн. основного боргу, 23645,72 грн. пені, 2045,04 грн. 3% річних та 2877,43 грн. інфляційних втрат.

Позивач, обґрунтовуючи свій позов, посилається на те, що між ним та ВАТ «Запоріжжяобленерго» 01.01.2013р. укладено Договір №12-7 про спільне використання технологічних електричних мереж, за умовами якого позивач зобов'язується забезпечити технічну можливість передачі/транзиту електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок відповідача та/або інших суб'єктів господарювання - субспоживачів, передачу електричної енергії яким забезпечує відповідач, а відповідач зобов'язується своєчасно сплачувати вартість послуг позивача з утримання технологічних електричних мереж використання та інші послуги, відповідно до умов договору. Позивач зазначає, що ним зобовязання за договором були виконані своєчасно та в повному обсязі, проте відповідач свої зобовязання щодо своєчасної оплати за отримані послуги не виконав, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед позивачем за період з лютого 2016 р. по червень 2016 р. в розмірі 338521,40 грн., на які позивачем, відповідно до умов Договору та законодавства нараховано пеню, інфляційні витрати та 3 % річних.

05.08.2016р. автоматизованою системою документообігу Господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл, справу призначено до розгляду судді Топчій О.А.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 05.08.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 35/66/16 та призначено розгляд справи на 08.09.2016р.

08.09.2016р. через канцелярію Господарського суду Запорізької області від позивача надійшла заява № 28-23/21196 від 07.09.2016р. про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач зазначає, що після звернення позивача до Господарського суду Запорізької області з відповідним позовом було припинено зарахуванням зобовязань на суму 84630,35 грн. за рахунком № 102 від 29.02.2016р. та частково в розмірі 37457,85 грн. за рахунком № 287 від 30.04.2016р., згідно з заявами відповідача № 2 від 07.07.2016р. та № 3 від 12.08.2016р.

Відповідач не оплатив рахунок № 466 від 30.06.2016р. на суму 84630,35 грн.

Позивачем здійснено новий розрахунок суми пені та 3 % річних з урахуванням припинення зобовязання зарахуванням на суму 84630,35 грн. за рахунком № 102 від 29.02.2016р. та частково в розмірі 37457,85 грн. за рахунком № 287 від 30.04.2016р., а також наявності заборгованості за рахунком № 466 від 30.06.2016р. на суму 84630,35 грн.

В звязку з чим позивач просить суд прийняти заяву про зменшення розміру позовних вимог та стягнути з відповідача заборгованість за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 12-7 від 01.01.2013р. в сумі 338290,64 грн., а саме: 301063,55 грн. основного боргу, 31256,28 грн. пені, 3093,38 грн. 3% річних та 2877,43 грн. інфляційних втрат.

В судовому засіданні 08.09.2016р. суд розглянув заяву позивача № 28-23/21196 від 07.09.2016р. про зменшення розміру позовних вимог та задовольнив її.

08.09.2016р. через канцелярію Господарського суду Запорізької області від позивача надійшло клопотання № 28-23/21197 від 07.09.2016р. про повернення суми судового збору, в якому він зазначає, що позивачем зменшено розмір позовних вимог до ВАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення заборгованості за Договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 12-7 від 01.01.2013р. на 28798,95 грн. до 338290,64 грн. в звязку з чим він просить суду повернути суму зайво сплаченого судового збору в розмірі 431, 98 грн.

Ухвалою суду від 08.09.2016 р. повернуто позивачу суму судового збору в розмірі 431,98 грн.

Представник відповідача через відділ документального забезпечення Господарського суду України 08.09.2016 р. надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що відповідачем сума основного боргу сплачена в повному обсязі, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Перевіривши суми пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань, відповідач не згоден з їх нарахуванням. Просив суд зменшити розмір пені до 1000,00 грн. та розстрочити виконання рішення суду на 6 місяців.

08.09.2016 р. в судовому засіданні на підставі ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 22.09.2016 р. о 10-30 год.

22.09.2016р. через Відділ документального забезпечення Господарського суду Запорізької області від позивача надійшла заява № 28-23/22208 від 20.09.2016р. про зменшення розміру позовних вимог до 101420,29 грн., відповідно до якої позивач зазначає, що після звернення позивача до господарського суду Запорізької області з відповідним позовом було припинено зарахуванням зобовязань на теперішній час за відповідачем залишилась заборгованість за рахунком № 466 від 30.06.2016р. в сумі 64436,58 грн.

Позивачем здійснено новий розрахунок суми пені та 3 % річних з урахуванням часткового припиненням зобовязань відповідача по сплаті суми основного боргу до суму 64436,58 за рахунком № 466 від 30.06.2016р.

В звязку з чим позивач просить суд прийняти заяву про зменшення розміру позовних вимог та стягнути з відповідача заборгованість за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 12-7 від 01.01.2013р. в сумі 101420,29 грн., а саме: 64436,58 грн. основного боргу, 31322,64 грн. пені, 2783,64 грн. 3% річних та 2877,43 грн. інфляційних втрат.

В судовому засіданні 22.09.2016р. суд розглянув заяву позивача № 28-23/22208 від 20.09.2016р. про зменшення розміру позовних вимог та задовольнив її. Судом розглядаються зменшені позовні вимоги.

22.09.2016р. через Відділ документального забезпечення господарського суду Запорізької області від позивача надійшло клопотання № 28-23/22209 від 20.09.2016р. про повернення суми судового збору, в якому він зазначає, що позивачем зменшено розмір позовних вимог до ВАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення заборгованості за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 12-7 від 01.01.2013р. до 101420,29 в звязку з чим він просить суду повернути суму зайво сплаченого судового збору в розмірі 3553,06 грн.

Ухвалою суду від 22.09.2016 р. позивачу повернуто суму переплаченого судового збору в розмірі 3553,06 грн.

Через Відділ документального забезпечення Господарського суду Запорізької області 22.09.2016р. від відповідача надійшли письмові пояснення по справі, відповідно до яких останній зазначає, що вказана заборгованість утворилася в звязку з скрутним фінансовим становищем відповідача, недофінансування з боку держави по основним бюджетним сферам, незадовільною платіжною дисципліною споживачів та надання реструктуризації боргу за спожиту електричну енергію споживачам. Зазначає, що застосування судом в повному обсязі господарсько - правової відповідальності призведе до відсутності коштів для поточної оплати за купівлю електроенергії. Просить зменшити розмір пені до 1000,00 грн. та розстрочити виконання рішення рівними частинами на 6 місяців.

В судовому засіданні 22.09.2016р. представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, з урахуванням наданих зменшень та заперечив проти зменшення розміру пені до 1000 грн., а також заперечив проти надання відповідачеві розстрочки. Просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 22.09.2016 р. підтримав наданні 22.09.2016 р. свої пояснення та просив суд зменшити розмір пені до 1000,00 грн. та надати розстрочку виконання рішення суду на шість місяців.

Справа розглянута за заявою представників сторін без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 22.09.2016р., на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, документи, надані сторонами додатково, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

01.01.2013р. між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (далі власник мереж) та ВАТ «Запоріжжяобленерго» (далі - користувач) укладено Договір №12-7 про спільне використання технологічних електричних мереж.

Відповідно до п. 1.1 Договору власник мереж зобов'язується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок користувача та/або інших суб'єктів господарювання - субспоживачів, передачу електричної енергії яким забезпечує користувач, а користувач зобов'язується своєчасно сплачувати вартість послуг власника мереж з утримання технологічних електричних мереж використання та інші послуги, відповідно до умов договору.

Згідно з п. 1.2 Договору, передача електричної енергії забезпечується відповідно до додатка № 1 «однолінійна схема», наданого власником мереж, з обовязковим зазначенням місць встановлення, типів, марки обладнання, довжини ліній, які задіяні в передачі електричної енергії.

Власник мереж забезпечує передачу електричної енергії до межі балансової належності належних йому електричних мереж, визначених «Актом розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін», яка наведена у додатку № 2 «Перелік точок приєднання електроустановок користувача та субспоживачів до технологічних електричних мереж власника мереж».

Відповідно до п. 11.5 Договору, цей Договір набирає чинності з 01.01.2013 і укладається терміном до 31.12.2013. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього терміну не буде заявлено однією з його сторін про відмову від нього або про його перегляд.

Станом на день розгляду справи Договір № 12-7 від 01.01.2013р. є чинним.

Пунктом 7.3 Договору сторони домовились, що за підсумками розрахункового періоду власник мереж у термін до пятого числа місяця, наступного за розрахунковим, направляє користувачу рахунок. Сума платежу визначається за «Порядком обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж», який викладений в Додатку №4 до договору №12-7, з урахуванням сум платежів, що надійшли від користувача. Разом з рахунком власник мереж направляє користувачу, в тому числі і підписані зі своєї сторони та скріплені печаткою два примірника «Акта прийому-здачі наданих послуг».

Відповідно до п. 7.4 Договору, оплата користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого власником мереж рахунка та оформленого «Акта прийому-здачі наданих послуг» до останнього числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок власника мереж.

Як вбачається з матеріалів справи, власником мереж на адресу користувача були направлені акти прийому-здачі наданих послуг: № 2-16 від 29.02.2016 на суму 84630,35 грн.; № 3-16 від 31.03.2016 на суму 84630,35 грн.; № 4-16 від 30.04.2016 на суму 84630,35 грн.; № 5-16 від 31.05.2016 на суму 84630,65 грн.; №07-15 від 31.07.2015 на суму 113 745,92 грн.; №08-15 від 31.08.2015 на суму 113 745,92 грн. та рахунки: № 102 від 29.02.2016 на суму 84630,35 грн.; № 193 від 31.03.2016 на суму 84630,35 грн.; № 287 від 30.04.2016 на суму 84630,35 грн.; № 438 від 31.05.2016 на суму 84630,35 грн.

Відповідачем акти прийому-здачі наданих послуг були підписані без зауважень та заперечень та повернуті на адресу позивача.

Одним з обов'язків відповідача є обов'язок здійснювати оплату за використання електричних мереж за розрахунковий період, яким є період з 00 годин першого числа до 24 годин останнього числа поточного місяця. Розрахунок плати за використання електричних мереж здійснюється згідно з «Порядком обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж», який викладений в Додатку №4 до договору №12-7 (п. 7.1 та п. 4.1 договору)

Проте, свої зобовязання щодо своєчасної та повної оплати за використання електричних мереж відповідач виконував неналежним чином, в результаті чого у останнього виникала заборгованість, яка шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог погашалась, про що свідчать відповідні заяви, належним чином завірені копії яких містяться в матеріалах справи.

Позивач зазначає, що несплаченою залишилася сума основного боргу в розмірі 64436,58 грн., 31322,64 грн. пені, 2877,43 грн. інфляційних втрат, 2783,64 грн. 3 % річних. Наявну заборгованість не заперечує і відповідач.

Згідно зі ст. ст. 11, 509 ЦК України договір є однією із підстав виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалося раніше, п. 7.4 договору сторони обумовили, що оплата відповідачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням до останнього числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача.

Оскільки судом встановлено та підтверджено представниками сторін в судовому засіданні, що відповідачем за період з лютого 2016р. по червень 2016р. оплата за отримані послуги була здійснена лише частково та сума заборгованості станом на день розгляду справи становить 64436,58 грн., тобто, відповідач свої зобовязання щодо своєчасної та повної оплати за отримані послуги виконав неналежним чином, то вимога позивача щодо стягнення несплаченої суми основної заборгованості в розмірі 64436,58 грн. є законною, обґрунтованою, документально підтвердженою, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

Як встановлено ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 5510570/96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 9.2.1 Договору передбачено, що в за порушення строків оплати, передбачених п. 4.1, користувач сплачує власнику мереж пеню у розмірі 0,1% за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період нарахування пені.

Загальна сума пені, що заявлена до стягнення становить 31322,64 грн.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок пені та встановлено, що нараховані суми пені не перевищують подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, розрахунок зроблений вірно, а тому заявлені вимоги щодо стягнення пені в розмірі 31322,64 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позивачем нарахована сума 3 % річних в розмірі 2783,64 грн. та інфляційних втрат в розмірі 2877,43 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних витрат за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», судом встановлено, що в межах заявлених вимог, розрахунки здійснено вірно, а тому сума 3 % річних в розмірі 2783,64 грн. та інфляційних втрат в розмірі 2877,43 грн. підлягають задоволенню.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідач свої зобовязання за Договором № 12-7 від 31.03.2013р. щодо своєчасної та повної оплати за отримані послуги виконав неналежним чином, то вимоги позивача про стягнення основного боргу в розмірі 64436,58 грн.; 31322,64 грн. пені; інфляційні витрати в розмірі 2877,43 грн.; 2783,64 грн. 3 % річних суд вважає законними, обґрунтованими, документально підтвердженими, в звязку з чим позов підлягає задоволенню, з урахуванням викладеного вище.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення суду на шість місяців частині сплати пені, 3 % річних та інфляційних втрат, відмовляє в її задоволенні частково, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 6 ст. 83 Господарсько процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

При вирішенні питання про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення, суд виходить з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сімї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (п. 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів»).

При цьому, при прийнятті рішення про надання розстрочки та відстрочки суд має враховувати приписи статті 121 ГПК про те, що відстрочка або розстрочка виконання рішення допускається лише у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання розстрочки виконання судового рішення, має бути підтверджена відповідними засобами доказування, а до заяви повинні бути додані докази щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.

Відповідач, як на підставу надання розстрочки виконання рішення посилається на те, що заборгованість утворилася в звязку зі скрутним фінансовим становищем відповідача та незадовільною платіжною дисципліною споживачів. Також відповідач зазначає, що Кабінетом Міністрів України 4 березня 2015 року постановою №83, затверджено Перелік об'єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, до якого включено ВАТ «Запоріжжяобленерго». Прийняття рішення про стягнення заборгованості без врахування обставин, що ускладнюють його виконання, ставить під сумнів стабільність фінансового стану енергопостачальника, та як наслідок може відобразитись на безпеці експлуатації об'єктів електроенергетики, на безперервності передачі та поставки енергії, на екологічній безпеці об'єктів електроенергетики, на збережені цілісності та забезпечені надійного і ефективного функціонування ОЕС України тощо. Просить розстрочити виконання рішення строком на шість місяців.

За приписами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд вислухавши пояснення та доводи сторін щодо розстрочення виконання рішення суду, приходить до висновку про можливість надання розстрочки виконання рішення в частині сплати пені, 3 % річних та інфляційних втрат строком на пять місяців.

Також відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені до 1000,00 грн. Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідачем не доведена винятковість обставин, що призвели до виникнення порушення зобовязань за Договором № 12-7 від 31.01.2013р., а тому суд відмовляє в задоволенні вказаного клопотання.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір стягується з відповідача на користь позивача в розмірі 5034,36 грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82, 83, 84, 85, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (69035 м. Запоріжжя вул. Сталеварів, 14 на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (71504 м. Енергодар, Запорізька область вул. Промислова, 133 , ) основний борг в розмірі 64436 (шістдесят чотири тисячі чотириста тридцять шість) грн. 58 коп.; 31322 (тридцять одну тисячу триста двадцять дві) грн. 64 коп. пені; інфляційні витрати в розмірі 2877 (дві тисячі вісімсот сімдесят сім) грн. 43 коп.; 2783 (дві тисячі сімсот вісімдесят три) грн. 64 коп. 3 % річних та 5034 (пять тисяч тридцять чотири) грн. 36 коп. судового збору, розстрочивши виконання рішення в частині сплати пені, 3 % річних та інфляційних втрат на пять місяців рівними частинами, починаючи з 01.10.2016 р. Видати наказ.

Відмовити в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені до 1000,00 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для подання апеляційної скарги з моменту оформлення та підписання повного тексту рішення.

Повне рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 27.09.2016р.

Суддя О.А. Топчій