РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2016Справа № 910/14308/16
За позовом Приватного акціонерного товариства "Юкрейніан кемікал продактс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта плюс Україна"

про стягнення 128 448,23 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Горєлов О.Л. (представник за довіреністю № 448 від 26.09.2016р.);

від відповідача: Литвин І.О. (представник за довіреністю від 11.04.2016р.).

Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство "Юкрейніан кемікал продактс" (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта плюс Україна" (надалі також - відповідач) суми штрафу за Договором № 1573-3 поставки товарів від 15.06.2015р. в розмірі 128 448,23 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач здійснив поставку, обумовленого сторонами товару з порушенням строків, передбачених договором.

Відповідач подав для долучення до матеріалів справи письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач на протязі тривалого часу не міг визначитися з розмірами товару та направити на адресу відповідача замовлення на поставку, тим самим позбавив відповідача здійснити поставку товару у передбачений сторонами строк. Крім того, відповідач зазначив про те, що позивач не надав йому згоду на отримання товару та погодив більш пізній строк поставки товару, що підтверджується замовленнями позивача на поставку товару від 30.09.2015р., 11.11.2015р. та від 27.01.2016р. Як на окрему підставу для відмови в задоволенні позовних вимог, відповідач посилається на те, що позивач в порушення норм діючого законодавства України нараховує штраф у відсотковому відношення до суми недопоставленого товару за кожний день прострочки з наростаючим підсумком.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 13.09.2016р.

В судовому засіданні 13.09.2016р. оголошено перерву до 20.09.2016р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2016р. розгляд справи відкладено до 27.09.2016р.

Розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 27 вересня 2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15 червня 2015 року між відповідачем (продавець) та позивачем (покупець) було укладено Договір №1573-3 поставки товарів (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець зобов'язувався поставити (передати у власність) покупцю визначений п. 1.2. Договору товар, а покупець зобов'язувався приймати поставлений товар та своєчасно здійснювати його оплату.

Відповідно до п. п. 1.2., 1.3. Договору продавець за цим договором поставляє наступний товар: засоби індивідуального захисту. Ціна за одиницю товару, його якісні та кількісні характеристики встановлюються в специфікаціях, які оформляються у вигляді додатку до договору і є його невід'ємною частиною.

Як передбачено в п. п. 2.1. - 2.3. Договору поставка товару здійснюється на умовах СРТ м. Вільногірськ склад перевізника (Інкотермс в редакції 2010). Поставка товару продавцем здійснюється протягом 45 календарних днів з моменту підписання специфікації. Датою поставки товару є дата передачі товару продавцем покупцю, відповідно до накладної на відпуск товару.

В п. 4.1. Договору сторони домовились, що загальна сума договору становить 2 000 000,00 грн.

Згідно п. 4.2. Договору оплата за товар здійснюється продавцем у національній валюті України (гривні), у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок продавця, що визначений у договорі.

15.06.2015р. сторонами було підписано Специфікацію № 1 (додаток № 1 до Договору) відповідно до якої сторони погодили найменування товару, одиниці виміру, кількість, ціну та суму вартості товару.

З урахуванням положень п. 2.2. Договору зобов'язання з поставки товару мало бути виконано відповідачем у строк до 30.07.2016р. включно.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи видаткових накладних, відповідачем було поставлено обумовлений сторонами товар з порушенням передбаченого умовами договору строку.

Так, відповідачем здійснено поставку товару на загальну суму 878 484,00 грн. відповідно до видаткової накладної №Ок0043 від 02.10.2015р., 9 516,00 грн. відповідно до видаткової накладної №Но0334 від 12.11.2015р., 54 000,00 грн. відповідно до видаткової накладної №Ян0344 від 29.01.2016р.

Відповідно до п. 7.1. Договору у випадку прострочення поставки товару проти строків обумовлених в договорі продавець сплачує штраф в розмірі 0,2% від суми недопоставленого товару за кожний день прострочки. Оплата штрафу виконується продавцем на протязі 30 робочих днів від дати отримання вимоги покупця.

Позивачем було направлено на адресу відповідача претензію (вимогу) вих. № 01-23/836 від 27.07.2016р. про сплату штрафу за договором на суму 128 448,23 грн., яка була отримана відповідачем 15.08.2016р. (докази направлення вимоги та її отримання відповідачем містяться в матеріалах справи).

У зв'язку з тим, що штраф не було сплачено відповідачем, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші угоди.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. (ст. 626 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. ст. 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Як встановлено судом, відповідач виконав свої зобов'язання щодо поставки обумовленого договором товару з порушення передбаченого строку.

При цьому, суд не приймає посилання відповідача на те, що позивач на протязі тривалого часу не міг визначитися з розмірами товару та направити на адресу відповідача замовлення на поставку, тим самим позбавив відповідача здійснити поставку товару у передбачений сторонами строк, з огляду на ненадання ним належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 32 -34 ГПК України в обґрунтування своїх заперечень.

А посилання відповідача на те, що позивач не надав йому згоду на отримання товару та погодив більш пізній строк поставки товару, що підтверджується замовленнями позивача на поставку товару від 30.09.2015р., 11.11.2015р. та від 27.01.2016р. не узгоджуються з положеннями п. 11.6. Договору та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Як передбачено в ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Щодо заперечень відповідача на те, що позивач нараховує штраф у відсотковому відношення до суми недопоставленого товару за кожний день прострочки з наростаючим підсумком, що на думку відповідача, є підставою для відмови в задоволенні позову, суд відзначає наступне.

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

За змістом ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Судом встановлено, що за своєю правовою природою, передбачена умовами п. 7.1. неустойка (штраф) є пенею, проте, при розгляді даного спору суд виходить з того, що при укладенні договору дійшли згоди з усіх істотних умов договору, а нарахування штрафу наростаючим підсумком не суперечить нормам діючого цивільного законодавства України.

З огляду на те, що вимога позивача про сплату штрафу за договором на суму 128 448,23 грн. була отримана відповідачем 15.08.2016р., відповідач мав здійснити оплату неустойки у строк до 15.09.2016р. включно.

Доказів оплати неустойки, в тому силі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Перевіривши наведений у позовній заяві розрахунок суми неустойки за прострочення поставки товару, судом встановлено, що розмір неустойки відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та Договору, проте позивачем допущено арифметичну помилку при розрахунку суми неустойки за період з 02.10.2015р. по 11.11.2015р. (за вказаний період розмір неустойки становить 5 208,31 грн.). В іншій частині, розрахунок неустойки позивача є арифметично правильним.

З огляду на заявлені позивачем вимоги в прохальній частині позовної заяви та відсутність в матеріалах справи письмового клопотання сторони про можливість суду виходити за межі позовних вимог (ст. 83 ГПК України), з відповідача має бути стягнуто суму неустойки в розмірі 128 448,23 грн. (заявлена до стягнення сума).

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, що підтверджують та обґрунтовують відсутність у нього підстав для невиконання зобов'язань, передбачених умовами договору, укладеного з позивачем.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/14308/16 підлягають задоволенню в повному обсязі та стягненню з відповідача на користь позивача суми неустойки в розмірі 128 448,23 грн.

Судовий збір у розмірі 1 926,72 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельта плюс Україна" (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Старокиївська, 26) на користь Приватного акціонерного товариства "Юкрейніан кемікал продактс" (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Мечникова, буд. 2, літ. А) суму неустойки в розмірі 128 448,23 грн. (сто двадцять вісім тисяч чотириста сорок вісім гривень 23 коп.) та судовий збір в розмірі 1 926,72 грн. (одна тисяча дев'ятсот двадцять шість гривень 72 коп.).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.09.2016р.

Суддя С.М. Морозов