КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2016 р. Справа№ 910/16707/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Скрипки І.М.

Гончарова С.А.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

за участю представників

від ПАТ „АК „Київводоканал": Шевченко О.М. - довіреність від 04.07.2016 року № 489

від ЖБК „Академічний-4": Копачев Д.В. - голова правління

від КП „ГІОЦ": Науменко С.В. - довіреність від 05.01.2016 року № 02-65

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Акціонерна компанія „Київводоканал" на рішення господарського суду міста Києва від 01.04.2016 року

у справі № 910/16707/15 (суддя Прокопенко Л.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства „Акціонерна компанія „Київводоканал" (м. Київ)

до Житлово-будівельного кооперативу „Академічний-4" (м. Київ)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на, стороні відповідача

Комунальне підприємство „Головний інформаційно-обчислювальний центр" (м. Київ)

про стягнення 140 008 грн. 55 коп.

та за зустрічним позовом Житлово-будівельного кооперативу „Академічний-4" (м. Київ)

до Публічного акціонерного товариства „Акціонерна компанія „Київводоканал" (м. Київ)

про визнання договору від 24.12.2004 року № 05371/4-01 та додаткової угоди від 27.03.2007 року між ПАТ „АК „Київводоканал" та ЖБК „Академічний-4" або зобов'язань за ними недійсними

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулося Публічне акціонерне товариство „Акціонерна компанія „Київводоканал" (далі - ПАТ „АК „Київводоканал") з позовом до Житлово-будівельного кооперативу „Академічний-4" (далі - ЖБК „Академічний-4") про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставку питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі в розмірі 103 204 грн. 94 коп.; інфляційних втрат в розмірі 22 815 грн. 87 коп.; 3% річних в розмірі 2 535 грн. 88 коп.; пені в розмірі 6 291 грн. 60 коп.; штрафу в розмірі 5 160 грн. 25 коп.

Ухвалою від 05.08.2015 року господарський суд міста Києва залучив до участі у справі № 910/16707/15 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Комунальне підприємство „Головний інформаційно-обчислювальний центр" (далі - КП „ГІОЦ").

Ухвалою від 15.01.2016 року господарський суд міста Києва прийняв до розгляду зустрічну позовну заяву ЖБК „Академічний-4" до ПАТ „АК „Київводоканал" про визнання недійсним договору від 24.12.2004 року № 05371/4-01, укладеного між сторонами по справі.

Рішенням від 01.04.2016 року господарський суд міста Києва в задоволенні зустрічного позову відмовив. Позов ПАТ „АК „Київводоканал" задовольнив частково. Стягнув з ЖБК „Академічний-4" на користь ПАТ „АК „Київводоканал" основну заборгованість в розмірі 52 317 грн. 42 коп., пеню в розмірі 3 208 грн. 72 коп., штраф в розмірі 2 615 грн. 87 коп., інфляційні втрати в розмірі 11 636 грн. 09 коп., 3% річних в розмірі 1 293 грн. 30 коп., судовий збір в розмірі 1 428 грн. 09 коп. В іншій частині позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду ПАТ „АК „Київводоканал" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 01.04.2016 року у справі № 910/16707/15 в частині відмови у стягненні з ЖБК „Академічний-4" на користь ПАТ „АК „Київводоканал" 21 879 грн. 94 коп. основного боргу, 8 873 грн. 84 коп. інфляційних втрат, 1 293 грн. 85 коп. 3 % річних, 1 395 грн. 40 коп. пені та 1 093 грн. 99 штрафу і прийняти в цій частині нове рішення, яким позов ПАТ „АК „Київводоканал" до ЖБК „Академічний-4" в цій частині стягнення позовних вимог задовольнити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2016 року апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства „Акціонерна компанія „Київводоканал" була прийнята до провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні за участю представників сторін та третьої особи.

В судовому засіданні 22.09.2016 року представник ПАТ „АК „Київводоканал" підтримав вимоги апеляційної скарги. Представник ЖБК „Академічний-4" проти вимог апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у поясненнях. Представник третьої особи покладається на розсуд суду щодо вирішення апеляційної скарги.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1.2. Статуту Публічного акціонерного товариства „Акціонерна компанія „Київводоканал" Товариство створено шляхом перетворення Державного комунального об'єднання водопровідно-каналізаційного господарства „Київводоканал" у Відкрите акціонерне товариство відповідно до наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву від 20.07.2001 року № 359. Згідно з пунктом 1.3. Статуту Товариство є правонаступником майнових та немайнових прав та обов'язків державного комунального об'єднання водопровідно-каналізаційного господарства „Київводоканал".

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи між ВАТ „АК „Київводоканал" (постачальником), та ЖБК „Академічний-4" (абонентом) було укладено договір від 24.12.2004 року № 05371/4-01 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався надавати абоненту послуги з постачання питної води та приймання стічних вод у систему каналізацій міста Києва відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Києва, а абонент зобов'язався здійснювати своєчасну оплату наданих йому послуг на умовах цього договору, дотримуватись порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, встановлених Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 року № 65, Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 року № 37, а також дотримуватися норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим договором.

Згідно п. 2.1.1 договору від 21.12.2004 року № 05371/4-01 облік поставленої води та кількість прийнятих стоків здійснюється за показаннями лічильника, зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених Правилами користування. У випадку наявності у абонента декількох об'єктів водоспоживання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показань всіх лічильників, зареєстрованих за абонентом.

Відповідно до п. 2.1.4 договору від 21.12.2004 року № 05371/4-01 кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за показаннями лічильників стічних вод або за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показаннями лічильників та/або іншими способами визначення об'ємів стоків у відповідності до Правил користування та Правил приймання.

П. 2.1.2 договору від 21.12.2004 року № 05371/4-01 передбачено, що зняття показань з лічильника (-ків) здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника у присутності представника абонента. В разі, якщо абонент не забезпечить присутності свого представника для зняття показань, дані, що зняті постачальником є підставою для виставлення розрахункових документів на оплату наданих послуг.

Додатковою угодою від 06.02.2007 року до договору від 24.12.2004 року № 05371/4-01, укладеною між ВАТ „АК „Київводоканал" та ЖБК „Академічний-4", було врегульовано питання визначення обсягів питної води, яка використовується абонентом для приготування гарячої.

П. 1 додаткової угоди зазначено, що порядок визначення обсягів поставленої питної води, використаної для приготування гарячої, та відповідної кількості стічних вод визначається відповідно до показань приладу обліку, встановленому в центральному тепловому пункті (ЦТП), що фіксуються представниками абонента та постачальника і розподіляються між споживачами послуг, які приєднані до ЦТП, в процентному співвідношенні, залежно від кількості мешканців кожного будинку.

Кількість стічних вод, скинутих абонентом в міську каналізаційну мережу після використання гарячої води, дорівнює обсягу питної води, що була використана для приготування гарячої.

В обґрунтування зустрічної позовної заяви до ВАТ „АК „Київводоканал", ЖБК „Академічний-4" посилався на ст.ст. 203, 205 Цивільного кодексу України, як на підставу для визнання договору від 24.12.2004 року № 05371/4-01 та додаткрової угоди від 27.03.2007 року недійсними.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Цивільного кодексу України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Приписами ст. 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В частині 3 ст. 509 Цивільного кодексу України вказано, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин ).

Згідно умов розділу 7 договору на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі від 24.12.2004 року № 05371/4-01 строк дії договору становить один рік та вважається пролонгованим на новий строк, якщо за 20 днів до його закінчення про припинення договору не буде письмово заявлено однією із сторін.

Доказів припинення зазначеного договору в установленому порядку суду не надано.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог щодо визнання недійсним договору відповідач (позивач за зустрічним позовом) зазначає, що договір, укладений між ПАТ „АК „Київводоканал" та ЖБК „Академічний-4" від 24.12.2004 року № 05371/4-01 та додаткова угода від 27.03.2007 року, що визнаються позивачем (за зустрічним позовом) недійсними, укладені всупереч чинному законодавству України, а саме Закону України „Про питну воду та питне водопостачання", Закону України „Про житлово-комунальні послуги".

Проте, як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, з метою врегулювання відносин між сторонами договору від 24.12.2004 року № 05371/4-01 та додаткової угоди від 27.03.2007 року, листом від 29.01.2015 року № 4 ЖБК „Академічний-4" підтвердив свою згоду на продовження взаємовідносин з ПАТ „АК „Київводоканал" відповідно до умов зазначеного договору на постачання води та приймання стічних вод через приєднані мережі.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року № 9 та Постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання визначення правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року № 11 при розгляді судами справ про визнання правочинів недійсними суди, залежно від предмета та підстави позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини та на підставі цих норм вирішуються справи. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до абз. 4 п. 2.9 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.05.2013 року № 11 „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" встановлює відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. У разі коли після такого вчинення набрав чинності акт законодавства, норми якого інакше регулюють правовідносини, ніж ті, що діяли в момент вчинення правочину, то норми такого акта, якщо він не має зворотної сили, застосовуються до прав та обов'язків сторін, які виникли з моменту набрання ним чинності.

З огляду на вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, що позивач (за зустрічним позовом) ознайомившись із змінами, які відбулися у нормах спеціального законодавства листом від 29.01.2015 року № 4 погодився з продовженням дії договору від 24.12.2004 року № 05371/4-01.

Враховуючи вище зазначене колегія суддів приходить до висновку, що місцевим господарським судом правомірно відмовлено у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Як визначено ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України зазначено, що кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За твердженням позивача [за первісним позовом] відповідачеві [за первісним позовом] були надані послуги з постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі загальною вартістю 370 494 грн. 67 коп., проте відповідач [за первісним позовом] за вказаний період розрахувався частково в сумі 269 736 грн. 72 коп., внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 103 204 грн. 94 коп.

Відповідно до п.2.1.6 договору від 24.12.2004 року № 05371/4-01 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, облікові дані абонента щодо кількості та вартості спожитих ним послуг підлягають обов'язковому звірянню у постачальника. Абонент щоквартально, не пізніше 10-го числа наступного за звітним кварталом місяця направляє до постачальника письмовий звіт по обсягам наданих послуг та проводить з постачальником звіряння обсягів наданих у відповідному обліковому періоді, а також звіряння по проведених розрахунках за надані послуги. Для проведення звіряння абонент направляє свого представника до постачальника із необхідними для цього обліковими документами та бухгалтерськими документами. Звіряння вважається проведеним з моменту отримання постачальником підписаного повноважними особами Акту звіряння розрахунків. В разі невиконання абонентом цього пункту договору, облікові дані постачальника щодо кількості та вартості наданих послуг та проведених розрахунків вважаються безумовно погодженими абонентом.

Згідно п. 2.2.1 договору від 24.12.2004 року № 05371/4-01 постачальник щомісячно направляє до банківської установи абонента розрахункові документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів.

Відповідно до п. 2.2.2 договору від 24.12.2004 року № 05371/4-01 оплата вартості послуг здійснюється абонентом щомісячно у безготівковій формі у десятиденний термін з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента.

Пунктом 2.2.4 договору від 24.12.2004 року № 05371/4-01 передбачено, що у разі неотримання від постачальника поточного щомісячного розрахункового документу, абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг, не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води.

Згідно 2.2.5 договору від 24.12.2004 року № 05371/4-01 у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов'язаний у десятиденний термін з дня направлення постачальником платіжного документу до банківської установи абонента, письмово повідомити про це постачальника та у цей же термін направити представника з обґрунтованими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова абонента оплатити розрахунковий документ постачальника вважатиметься безпідставною

Позивач [за первісним позовом] зазначив, що відповідачем [за зустрічним позовом] про незгоду щодо кількості або вартості отриманих з 01.04.2012 року по 28.02.2015 року послуг не повідомляв та свого представника з необхідними обліковими документами для проведення звіряння та підписання акту не направляв.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Господарським судом першої інстанції правомірно не прийнято до уваги твердження відповідача (за первісним позовом) про часткову сплату суми заборгованості у розмірі 338 931 грн. 62 коп. за відсутності належних доказів на підтвердження цієї обставини.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зробила перерахунок розміру основної заборгованості та дійшла висновку, що місцевим господарським судом правомірно стягнуто заборгованість у розмірі 52 317 грн. 42 коп.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Ч. 6 ст. 231 ГК України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з п. 4.2 договору від 24.12.2004 року № 05371/4-01, у разі порушення строків виконання зобов'язання по оплаті за надані послуги, абонент сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 4.6 зазначеного договору за безпідставну відмову від оплати наданих послуг абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 5 % від суми, яку відмовився сплатити.

Позивач просив суд стягнути на свою користь пеню у розмірі 6 291 грн. 60 коп. та 5 160 грн. 25 коп. штрафу.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зробила перерахунок розміру пені та штрафу і дійшла висновку, що місцевий господарський суд правомірно обмежив розмір стягуваної пені до 3 208 грн. 72 коп. та штрафу - до 2 615 грн. 87 коп.

Також, позивач [за первісним позовом] просив стягнути на свою користь 22 815 грн. 87 коп. інфляційних втрат та 2 535 грн. 88. коп. 3% річних.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зробила перерахунок розміру інфляційних втрат та 3% річних та дійшла висновку, що місцевий господарський суд правомірно обмежив розмір стягуваних інфляційних втрат до 11 636 грн. 09 коп. та 3% річних - до 1 293 грн. 30 коп.

Доводи позивача [за первісним позовом], викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову у повному обсязі, а тому відсутні підстави для скасування рішення господарського суду.

Колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України Київський апеляційний господарський суд: -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Акціонерна компанія „Київводоканал" на рішення господарського суду міста Києва від 01.04.2016 рокуу справі № 910/16707/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 01.04.2016 рокуу справі № 910/16707/15 залишити без змін.

3. Справу № 910/16707/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді І.М. Скрипка

С.А. Гончаров