ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03 жовтня 2016 р. Справа № 903/578/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ

до Підприємства теплових мереж «Ковельтепло», м.Ковель

про стягнення 40 330, 44 грн.

Суддя Пахолюк В.А.

Представники:

від позивача: не прибув,

від відповідача: ОСОБА_1 представник за дов. № 882 від 13.07.2016р.

Суть спору:

Позивач Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернувся в господарський суд Волинської області з позовом до відповідача Підприємства теплових мереж Ковельтепло про стягнення 40 330, 44грн., в т.ч. 7 544, 41 грн. пені за порушення строків виконання грошових зобов'язань по договору купівлі-продажу природного газу від 28.01.2014р. № 2438/14-КП-2 згідно п. 7.2. договору, 31 637, 42 грн. інфляційних втрат, 1 148, 61 грн. річних згідно ст. 625 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по оплаті природного газу згідно договору купівлі-продажу природного газу від 28.01.2014р. № 2438/14-КП-2, а саме, із значним порушенням встановленого договором строку.

Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та просив суд зменшити розмір нарахованої до стягнення пені та 3% річних. В обґрунтування своїх заперечень долучив до матеріалів справи письмові пояснення (заперечення) №1192 від 08.09.2016р. в яких наводить контррозрахунок пені та 3% річних, виходячи з неправильно визначеного позивачем періоду прострочення, а саме, день фактичної сплати суми заборгованості не повинен включатись в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Згідно розрахунків ПТМ «Ковельтепло» сума пені становить 6 583, 00 грн., сума 3% річних становить 1 011, 88 грн.

Вказує, що згідно договору купівлі-продажу природного газу № 2438/14-КП-2 від 28.01.2014р. газ, що постачався за цим договором, використовувався покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Звертається до суду з клопотанням про зменшення розміру пені згідно з п.3 ст. 83 ГПК України, п.1 ст. 233 ГК України, ч.3 ст. 551 ЦК України до 10%. Клопотання мотивує тим, що ПТМ "Ковельтепло" є основним в місті Ковелі виробником і надавачем послуг по теплопостачанню населенню, бюджетним установам та суб'єктам підприємницької діяльності. Несвоєчасні розрахунки споживачів за теплову енергію та підігрів води призводять до неможливості здійснення своєчасної оплати підприємством в повній мірі вартості енергоносіїв.

При цьому, просить врахувати, що заборгованість за природний газ сплачено повністю, низький рівень оплати житлово-комунальних послуг населенням та іншими споживачами, незначність прострочення у виконанні зобовязання, ступінь виконання зобовязання підприємством, скрутний майновий стан, а також відсутність вини підприємства та доказів заподіяння збитків позивачу порушенням договірних зобовязань в частині оплати. Крім того, врахувати, що в якості компенсації за прострочення виконання зобовязання з оплати вартості природного газу до стягнення підлягають 3% річних та інфляційні втрати, які є значними.

Долучає до матеріалів справи копії звіту про фінансові результати за 1-ий квартал 2016 р., 1-ше півріччя 2016 р.; інформації про стан розрахунків за теплову енергію по підприємству на 01.08.2016р., інформацію про стан розрахунків за природний газ по підприємству на 01.09.2016р., інформацію про проведену претензійно-позовну роботу по ПТМ "Ковельтепло" станом на 01.09.2016 р.; інформацію про стан виконання претензійно-позовної роботи ПТМ "Ковельтепло" станом на 01.08.2016 р.; звіту по проводках за 2015 р.; судову практику.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, судом встановлено наступне.

28 січня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець) та Підприємством теплових мереж "Ковельтепло" (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №2438/14-КП-2 з додатковими угодами №1 від 29.04.2014р., №2 від 27.05.2014р., № 3 від 12.06.2014 р., № 4 від 19.09.2014 р., № 5 від 12.11.2014 р., № 6 від 31.12.2014 р., згідно з умовами котрого ПАТ "НАК "Нафтогаз України" було взято на себе зобовязання щодо передачі у власність Покупця у 2014 році природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими субєктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ) в обсягах і порядку, передбачених угодою, а ПТМ "Ковельтепло", в свою чергу, зобовязання відносно прийняття газу та проведення його оплати у визначеному договором порядку.

Положеннями розділу 11 договору визначалось, що договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, діє в частині реалізації газу до 31.12.2014р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Пунктом 3.1 договору передбачалось, що Продавець передає Покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній арматурі Покупця. Право власності на газ переходить від Продавця до Покупця в пунктах приймання-передачі.

Пунктом 3.3 договору визначено, що приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

На виконання умов договору позивачем протягом січня-грудня 2014 року було передано, а відповідачем прийнято та в подальшому спожито, природного газу загальною вартістю 1 806 206, 50 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями ОСОБА_1 приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 р., від 28.02.2014 р., від 31.03.2014 р., від 30.04.2014 р., від 31.05.2014 р., від 30.06.2014 р., від 31.07.2014 р., від 31.08.2014 р., від 30.09.2014 р., від 31.10.2014 р., від 30.11.2014 р., від 31.12.2014 р.

Судом встановлено, що зазначені акти приймання-передачі природного газу підписані уповноваженими представниками сторін, скріплені відтисками печаток господарюючих субєктів, містять всі визначені законодавством обовязкові реквізити, в повному обємі відображають зміст та обсяги здійснених сторонами на їх підставі, згідно умов підписаного договору № 2438/14-КП-2 від 28.01.2014р. впродовж 2014 року господарських операцій.

Передача позивачем природного газу у вказаних обємах та його отримання відповідачем не заперечується представником ПТМ "Ковельтепло" в судовому засіданні.

Пунктом 6.1 договору сторонами було передбачено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Проте, ПТМ "Ковельтепло" взяті на себе зобовязання в частині проведення з позивачем належних розрахунків по оплаті переданого природного газу (у порядку та строки, визначені вище) виконувало неналежним чином, чим порушило п.6.1 Договору.

Судом встановлено, що платежі проводились із допуском у певні періоди порушень встановлених угодою граничних термінів, що, в свою чергу, призводило до прострочення платежів на той чи інший час та виникнення боргу у той чи інший період на певну суму.

Зазначене підтверджено розрахунком позивача та довідкою по операціях за договором.

Несвоєчасне проведення відповідачем належних розрахунків з позивачем, існування у ПТМ "Ковельтепло" у певні періоди заборгованості по оплаті газу стало підставою для здійснення позивачем нарахувань відповідачу сум пені за прострочку виконання грошових зобовязань, а також інфляційних та процентів річних, подальше звернення до суду із позовом про стягнення нарахованих сум.

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, майнові права та майнові обовязки субєктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що в даному випадку, відносини між сторонами носять договірний характер, укладений між ними договір купівлі-продажу природного газу №2438/14-КП-2 від 28.01.2014р. предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був.

Відповідно до ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно з положеннями статті 193 ГК України, статей 526, 527, ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобовязання.

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим до виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання (п. 1 ст. 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Відповідно до пункту 7.2 Договору: у разі невиконання Відповідачем умов пункту 6.1 Договору Позивач має право не здійснювати поставку газу Відповідачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості; у разі невиконання Відповідачем пункту 6.1 Договору він зобов'язався сплатити Позивачу крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з представленими господарському суду розрахунками до позовної заяви позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України було нараховано відповідачу 31 637, 42 грн. інфляційних втрат та 1 148, 61 грн. річних, а також 7 544, 41 грн. пені за порушення строків виконання грошових зобов'язань згідно п. 7.2. договору.

Дослідивши розрахунок інфляційних, доданий позивачем до позовної заяви, суд погоджується з вірністю проведеного розрахунку в частині нарахування та стягнення інфляційних втрат в розмірі 31 637, 42 грн. Відповідно, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача збитків повязаних з інфляційним процесом в розмірі 31 637, 42 грн.

Щодо розрахунків 3% річних та пені, здійснених ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Перевіривши правильність нарахування вказаних сум, суд з огляду на позицію, наведену у постанові пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", де зазначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені, приходить до висновку, що обґрунтованими є суми пені у розмірі 6 583,00 грн. та 3% річних в розмірі 1 011, 88 грн., що відповідає представленому відповідачем контррозрахунку.

Водночас, відповідачем відповідно до статті 83 Господарського процессуального кодексу України заявлено клопотання про зменшення розміру нарахованої до стягнення пені до 10%.

Розглянувши зазначене клопотання, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення пені на 50 % з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Підпунктом 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо; крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України; у резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що: у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частин 1, 2 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Враховуючи причини неналежного виконання зобовязання з оплати відповідачем, нетривале прострочення у виконанні зобовязання, повну оплату отриманого газу, а також зважаючи на відсутність доказів заподіяння збитків позивачу порушенням відповідачем договірних зобовязань в частині оплати, та враховуючи, що в якості компенсації за прострочення виконання зобов'язання з оплати вартості природного газу судом задоволено вимогу про стягнення з відповідача процентів річних, збитків, завданих інфляцією, суд вважає за можливе частково задовольнити клопотання відповідача та зменшити розмір заявленої до стягнення пені до 50% і стягнути її у розмірі 3 291, 50 грн.

Беручи до уваги зазначене, враховуючи часткове задоволення позову в частині стягнення 3% річних та пені, а також зменшення судом розміру пені, яка підлягає до стягнення на 50%, в позові в частині стягнення 136, 73 грн. річних та 4 252, 91 грн. пені слід відмовити.

Оскільки спір в частині задоволених вимог до суду доведений з вини відповідача, витрати по сплаті судового збору в сумі 1 340, 48 грн. (пропорційно сумі задоволених вимог, крім зменшеного судом розміру пені) слід віднести на нього відповідно до ст.49 ГПК України.

Враховуючи викладене, господарський суд, керуючись ст.ст. 525, 526, 527, 546, 549, 599, 625, 629, 655, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 144, 193, 233 Господарського кодексу України, ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково в сумі 35 940, 80 грн.

2. Стягнути з Підприємства теплових мереж «Ковельтепло» (45006, м.Ковель, вул. Володимирська, 97а, ) на користь

Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 35 940, 80 грн., в т.ч. 3 291, 50 грн. пені, 31 637, 42 грн. інфляційних втрат, 1 011, 88 грн. 3% річних та 1 340, 48 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

3. У стягненні 4 252, 91 грн. пені та 136, 73 грн. 3% річних відмовити.

Повне рішення складено 04.10.2016 р.

Суддя В.А. Пахолюк