ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" вересня 2016 р.Справа № 916/2231/16

За позовом: Південного наукового центру Національної академії наук України і Міносвіти і науки України;

до відповідача 1: Головного управління національної поліції в Одеській області;

до відповідача 2: Приморського районного відділу Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області;

про зняття арешту з нерухомого майна

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність б/н від 16.08.2016р.;

від відповідача 1: ОСОБА_2 довіреність № 20/46 від 30.03.2016р.;

від відповідача 2: не зявився.

СУТЬ СПОРУ: Південний науковий центр Національної академії наук України і Міносвіти і науки України звернувся до господарського суду з позовною заявою до Головного управління національної поліції в Одеській області, в якій просить суд скасувати арешт будинку №6 в провулку Удільний в м. Одесі, реєстраційний номер 9170845, зареєстрований 21.10.2009р. Одеською філією ДП „Інформаційний центр Міністерства юстиції України, накладений на підставі постанови слідчого Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області ОСОБА_3 від 21.10.2009р.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що він є замовником будівництва вищевказаного будинку, що підтверджується відповідною декларацією про готовність обєкта до експлуатації, зареєстрованою департаментом ДАБІ в Одеській області 30.10.2015р. за №ОД 79.

Як зазначає позивач, арешт було накладено в рамках кримінальної справи №5, порушеної 30.12.2006р. СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС в Одеській області за заявою громадянки ОСОБА_4 по факту заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами ТОВ „ТСВ у сумі 167 000 грн.

Південний науковий центр НАН України та МОН України у поданому позові стверджує, що адвокат вищевказаної фізичної особи неодноразово звертався до Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області з проханням про скасування арешту, проте з огляду на відсутність відомостей щодо фактичного місцезнаходження матеріалів кримінальної справи №5, звернення про скасування арешту були залишені без задоволення.

Враховуючи, що наявність вказаного арешту перешкоджає набуттю позивачем права власності на обєкт закінченого будівництва, з огляду на те, що у нього немає іншої можливості поновити свої порушені права, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.08.2016р. було порушено провадження у справі №916/2231/16 із призначенням її до розгляду в засіданні суду 31.08.2016р.

Ухвалою суду від 31.08.2016р., з урахуванням клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, яке надійшло до канцелярії суду 30.08.2016р. за вх. № 21157/16, а також у зв'язку із невиконанням відповідачем вимог ухвали суду та необхідністю додаткового дослідження доказів, розгляд справи було відкладено на 12.09.2016р.

В судовому засіданні 12.09.2016р. представником відповідача було надано відзив на позов (а.с.40-41), згідно якого останній, заперечуючи проти задоволення позову, вказує, що згідно даних ЄРДР 23.02.2015р. кримінальне провадження № 001339 спрямовано до СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУПН в Одеській області для організації подальшого проведення досудового розслідування. Водночас, згідно даних ЄРДР 28.10.2015р., у вказаному кримінальному провадженні прийнято рішення про закриття на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України, яке до теперішнього часу Одеською міською прокуратурою не скасовано.

При цьому, заперечуючи проти твердження позивача щодо втрати кримінальної справи, вказує, що її матеріали на теперішній час перебувають у слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУПН в Одеській області ОСОБА_5, яким спільно з процесуальним керівником вищевказаної прокуратури перевіряються факти щодо скасування або не скасування арешту.

Відтак зазначає, що питання стосовно накладеного арешту вирішується вищевказаним слідчим СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м.Одесі ГУПН в Одеській області і тому, вважає, що позивач, як власник майна, може звернутися безпосередньо до вказаної посадової особи та здійснити скасування арешту в порядку, встановленому чинним КПК України.

Ухвалою суду від 12.09.2016р. до участі у справі в якості іншого відповідача було залучено Приморський районний відділ Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області. У звязку із таким залученням, а також необхідністю додаткового витребування та дослідження доказів, розгляд справи було відкладено на 26.09.2016р.

23.09.2016р. до канцелярії суду від представника відповідача-1 надійшло клопотання (а.с.56-57), згідно якого останній, на підставі ч. 1 ст. 80 ГПК України, просить суд припинити провадження у справі.

В обґрунтування такого клопотання відповідач вказує на те, що вказаний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, оскільки у відповідності до ч.1 ст.170 КПК України арешт майна скасовується саме в порядку, встановленому цим кодексом (ст.174 КПК України).

У судове засідання 26.09.2016р. зявився представник позивача, який під час розгляду справи по суті в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача 1 в свою чергу заперечував проти задоволення позовних вимог, а також наполягав на задоволенні клопотання про припинення провадження у справі, з огляду на те, що вказаний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Представник позивача заперечував проти задоволення вказаного клопотання, наполягав на тому, що спір підлягає вирішенню саме в рамках господарського судочинства.

Відповідач 2 - Приморський районний відділ Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в судове засідання не зявився, витребуваних судом доказів не надав, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення на його адресу вищевказаної ухвали суду від 12.09.2016р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача 1, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

В силу ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст.2 ГПК України господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на предявлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Як встановлено судом, позовні вимоги Південного наукового центру НАН України та МОН України направлені на скасування арешту будинку № 6 в провулку Удільний в м. Одесі, реєстраційний номер 9170845, зареєстрованого 21.10.2009р. Одеською філією ДП „Інформаційний центр Міністерства юстиції України, накладеного на підставі постанови слідчого Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області ОСОБА_3 від 21.10.2009р.

Як слідує з наявної в матеріалів справи декларації про готовність обєкта до експлуатації (а.с.10-14), Південний науковий центр НАН України та МОН України є замовником будівництва 12-ти поверхового житлового будинку з вбудованими приміщеннями офісів та підземною автостоянкою з надбудовою 2-х поверхів та прибудовою, що знаходиться за адресою: м. Одеса, пров.Удільний, 6.

Водночас, як встановлено судом, в рамках кримінальної справи № 5 по факту заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами ТОВ „ТСВ, на підставі постанови Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 21.10.2009р., на вказаний будинок було накладено арешт, що підтверджується наявною в матеріалах справи інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 62313825 від 29.06.2016р. (а.с.9).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 05.10.2011р. Приморським районним судом м. Одеси було прийнято рішення про скасування постанови про порушення за ознаками ст. 190, ч. 4 КК України кримінальної справи №5. Проте постанову про накладення арешту судом не скасовано.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 2010р. №6 "Про деякі питання, що виникають під час розгляду судами України скарг на постанови органів дізнання, слідчого, прокурора про порушення кримінальної справи", виходячи зі змісту частини двадцятої статті 236-8 КПК та враховуючи те, що згідно з Рішенням КСУ втратило чинність положення пункту 2 частини шістнадцятої статті 236-8 КПК 1960р., яким було передбачено винесення суддею постанови про відмову в порушенні справи, з 30 червня 2009 року в разі прийняття рішення суддею про скасування постанови про порушення справи оригінали матеріалів, на підставі яких було порушено справу, повертаються органу, який проводив у цій справі досудове слідство.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, і це не спростовано в ході судового розгляду, у відповідачів, фактично, відсутні матеріали кримінальної справи № 5.

Натомість, як встановлено судом, в подальшому матеріали ЄО Приморського РВ №11986/2011 за фактом заволодіння грошовими коштами ТОВ „ТСВ були направлені до прокуратури Приморського району м.Одеси, на підставі яких було порушено кримінальну справу №05 за фактом того, що 26.07.2005р. директор „ТСВ ОСОБА_6 шахрайським шляхом заволодів майном ОСОБА_4 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

28.12.2012р. СП Приморського РВ ГУМВС України в Одеській області відомості щодо кримінальної справи № 05 внесено до ЄРДР за № 0001339, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Згідно даних ЄРДР 23.02.2015р. кримінальне провадження №0001339 спрямовано до СВ Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області для організації подальшого проведення досудового розслідування. Разом з тим, 28.10.2015р. у вказаному кримінальному провадженні прийнято рішення про його закриття, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що на час розгляду судом справи №916/2231/16, будь-яке відкрите кримінальне провадження, в рамках якого могли бути застосовані запобіжні заходи у вигляді арешту на майно, відсутнє.

Враховуючи, що як встановлено судом, арешт на майно був накладений саме в рамках кримінальної справи №5, та не був застосований згідно з п.7 ст.170 чинного КПК України, суд вказує наступне.

Згідно з п. 9 Перехідних положень КПК від 13.04.2012р. №4651-VI запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Такий порядок було передбачено ч. 6 ст. 126 КПК ВР УРСР від 28.12.1960р., згідно якої накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Разом з тим, як встановлено судом, в порушення зазначеного порядку, вказаний арешт скасовано не було.

А наявність подальших кримінальних справ (проваджень) (№05, №0001339), які в свою чергу також закриті, жодним чином не свідчить про можливість скасування арешту, накладеного в рамках справи № 5, оскільки, як вже було зазначено судом, в рамках цих справ арешт в порядку ст. 170 п.7 КПК України не накладався, що унеможливлює його скасування згідно ст. 174 Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно приписів ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Вказане цілком відображене і в ч. 1 ст.321 Цивільного кодексу України, згідно якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Здійснення права власності регламентується приписами ст. 319 ЦК України, якою, в тому числі, передбачено наступне: власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Таким чином, приймаючи до уваги відсутність матеріалів кримінальної справи №5, а також скасування судом постанови про порушення вказаної кримінальної справи, в рамках якої було накладено спірний арешт, з урахуванням того, що наявність арешту порушує права позивача, як замовника вказаного обєкту, та перешкоджає набуттю ним права власності, суд доходить до висновку про правомірність заявлених позовних вимог, у звязку із чим заявлений позов є таким, що підлягає задоволенню.

При цьому суд зауважує, що у відповідності до п.4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 03.06.2016р. №5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна, у разі якщо сторонами у справі є юридичні особи, то незалежно від підстав арешту (опису) майна (конфіскація за відповідним судовим рішенням, стягнення боргу за рішенням господарського суду чи виконавчим написом нотаріуса тощо) та враховуючи характер спору, позови про зняття арешту з майна згідно зі статтею 15 ЦПК, статтями 1, 12 Господарського процесуального кодексу України підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Враховуючи, що вищевикладені висновки суду повністю спростовують доводи Головного управління національної поліції в Одеській області щодо непідсудності даного спору господарському суду з огляду на необхідність його вирішення загальним судом в порядку ст. 174 КПК України, клопотання відповідача-1 про припинення провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України задоволенню не підлягає.

Згідно до ч. 7 ст.84 ГПК України якщо у справі беруть участь кілька позивачів або відповідачів, у рішенні вказується, як вирішено спір щодо кожного з них, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

Таким чином, суд вказує, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню за рахунок відповідача 2 - Приморського районного відділу Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області, оскільки саме слідчим відділом цього райвідділу, відомості про виключення якого з ЄДР відсутні, було накладено спірний арешт, а права та законні інтереси позивача з боку відповідача-1 порушені не були. З огляду на викладене, суд доходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині вимог до Головного управління національної поліції в Одеській області.

Приймаючи до уваги вищезазначене, витрати по сплаті судового збору згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на відповідача 2.

Керуючись ст.ст. 44, 49,75, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Південного наукового центру Національної академії наук України і Міносвіти і науки України до Приморського районного відділу Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області задовольнити.

2. Зняти арешт, накладений на будинок № 6, який знаходиться у провулку Удільний в м. Одесі, реєстраційний номер 9170845, зареєстрований 21.10.2009р. Одеською філією ДП „Інформаційний центр Міністерства юстиції України, накладений на підставі постанови слідчого Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області ОСОБА_3 від 21.10.2009р.

3. Стягнути з Приморського районного відділу Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області (65026, м. Одеса, Приморський район, вул. Грецька, буд. 42, ) на користь Південного наукового центру Національної академії наук України і Міносвіти і науки України (65044, м. Одеса, Приморський район, провулок Удільний, буд. 6, ) 1 378 /одна тисяча триста сімдесят вісім/ грн. 00 коп. судового збору.

4. В задоволенні вимог до Головного управління національної поліції в Одеській області відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 03 жовтня 2016 р.

Суддя Ю.М. Щавинська