ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.09.2016 Справа № 907/328/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Л.С. Журавчак

суддя О.Ф. Ремецькі

суддя В.І. Карпинець

розглянувши матеріали справи

За позовом публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

До відповідача публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Закарпатгаз", м. Ужгород

Про стягнення 1059019,42 грн.

За участі представників сторін:

від позивача не з"явився;

від відповідача - ОСОБА_1, предст. за дов. від 01.08.16 №07/96д; ОСОБА_2, предст. за дов. від 01.08.16 №07/97д;

СУТЬ СПОРУ: стягнення 1059019,42 грн., в т. ч. 575580,57 грн. пені за прострочення зобов"язань, 3(%) річних у сумі 55132,70 грн. та 428306,15 грн. втрат від інфляції

Позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 1059019,42 грн. за порушенням ним зобов"язань по Договору №13-237-Б від 04.01.13 про купівлю - продаж природного газу, укладеному між сторонами у спорі. Зокрема, посилається на те, що відповідач свої зобовязання щодо оплати поставленого природного газу виконав із порушенням встановленого Договором строку виконання, у звязку з чим, на підставі п. 7.1 договору та положень ст. 625 Цивільного кодексу України, позивачем проведено нарахування пені, 3% річних та інфляційні нарахування за прострочення платежів, суму яких і просить стягнути з відповідача в примусовому порядку.

Відповідач проти задоволення позову заперечує. Наголошує, що за умовами укладеного між сторонами договору(п. п. 3.3, 3.4) підставою для остаточних розрахунків між сторонами є підписані акти приймання-передачі газу. Такі акти відповідачем було надіслано, однак, позивачем на адресу ПАТ "Закарпатгаз" не повернуто. Зазначає, що позивачем не виконано свого обов"язку за договором в частині повернення підписаних актів приймання передачі природного газу, тому в нього, відповідно, не виникло право вимоги виконання зустрічного зобов"язання - здійснення відповідачем остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20-числа, наступного за місяцем поставки газу, оскільки такий здійснюється на підставі підписаного сторонами акту приймання передачі природного газу.

На спростування письмового відзиву позивачем подано суду пояснення від 15.07.16 №14/2-1319 наступного змісту. Позивач звертає увагу, що укладений між сторонами у спорі договір є договором купівлі-продажу, до якого застосовуються відповідні норми Цивільного кодексу, зокрема, ст. ст. 655, 692, 694, якими визначений момент виникнення зобов"язання по оплаті товару(газу). Метою ж підписання актів, кірм відображення в бухгалтерському обліку, є підтвердження юридичного факту приймання-перердачі товару і уникнення в подальшому ухилення боржника від оплати отриманого товару з різних причин. Звертає увагу суду на правові позиції стосовно виникнення обов"язку з оплати поставленого природного газу, викладені в постановах Вищого господарського суду України від 21.07.15 справа № 9020/1598/14, від 14.06.16 №914/4191/15 тощо.

Додатковими поясненнями від 18.07.16 та від 21.09.16 відповідач звертає суду увагу на практику Вищого господарського суду України, з аналізу якої випливає, що саме акти приймання-передачі газу є єдиною підставою для оплати фактичних обсягів газу. Аналогічну позицію висловлює і Верховний суд України у постанові від 08.04.14 справа 3-7гс14. Крім того, зазначає, що ПАТ "Закарпатгаз" є виключно власником розподільчого рахунку, однак, не є розпорядником такого рахунку та жодним чином не може вплинути на списання коштів, їх розщеплення та перерахування. Законодавством же чітко визначений порядок проведення розрахунків з позивачем, відповідно до якого товариство-відповідач не має можливості якимось чином впливати на перерахування отриманих від споживачів коштів.

ВСТАНОВИВ:

04.01.2013 між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Закарпатгаз" (покупець) було укладено договір №13-237-Б на купівлю-продаж природного газу, відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупця у 2013 році природний газ виключно для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, які є кінцевими споживачами газу, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору. З 10.07.2013 по 19.06.2015 сторони уклали п"ятнадцять додаткових угод до договору №13-237-Б, якими змінювали ціну газу, строки дії договору, порядок розрахунків.

Відповідно до п. 6.1 договору (зі змінами, внесеними Додатковою угодою №3) оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20 числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Приймання - передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязується надати Продавцеві підписані та скріплені печаткою Покупця два примірники акта приймання передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути Покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами (п. п. 3.3, 3.4 Договору.).

Пунктами 7.1, 7.2 Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобовязань за цим договором Сторони несуть відповідальність згідно з цим договором і чинним законодавством України та Договором. У разі невиконання покупцем умов п. 6.1 договору Покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

На виконання умов договору Позивач передав у власність Відповідачу за період з січня 2013 року - по червень 2015 року природний газ у обсязі 67695,620тис. м3 на загальну суму 317666715,65грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи актами приймання - передачі природного газу за вказаний період. За твердженням позивача, Покупцем проведено повну оплату за відпущений природній газ за спірний період.

Однак, у зв"язку з порушенням відповідачем умов договору щодо порядку та строків оплати за отриманий газ, тобто в зв"язку з порушенням виконання грошових зобовязань, посилаючись на умови договору (п. 7.1, 7.2.) та положення ст. 625 Цивільного кодексу України, позивачем проведено нарахування пені, 3% річних та інфляційні нарахування за прострочення платежів в межах спірного періоду в розмірі 575580,57 грн. пені за прострочення зобов"язань, 3(%) річних у сумі 55132,70 грн. та 428306,15 грн. втрат від інфляції, суму яких просить суд стягнути з відповідача в примусовому порядку.

Заслухавши уповноважених представників стоорін, вившивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про відмову в позові з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з приписами статей 6, 627, 628, 638 цього ж Кодексу сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. ст. 525, 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У висновках Верховного суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111-16 Господарського процесуального кодексу України, за II півріччя 2014 року зазначено, що до правовідносин купівлі-продажу не можуть бути застосовані загальні положення ст. 530 ЦК України, оскільки термін виконання зобов'язання, що випливає з таких правовідносин, чітко визначений спеціальною нормою права, а саме: ст. 692 ЦК України, відповідно до якої покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього (постанова Верховного Суду України від 30.09.2014 у справі №3-121 гс14).

З огляду на специфіку регулювання господарських відносин на ринку природного газу, відповідно до Закону України «Про засади функціонування ринку природнього газу», постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері енергетики (НКРЕ) від 19.04.2012 №420 затверджено Порядок доступу та приєднання до Єдиної газотранспортної системи України. Відповідно до п.п. 8.5, 8.5.1 та 8.5.3 Порядку визначено, що до 5-го числа місяця, наступного за звітним, ГП (газорозподільне підприємство), ГТП (газотранспортне підприємство) та ГДП (газодобувне підприємство) разом з постачальниками газу та споживачами оформляють, підписують та скріплюють печатками акти приймання-передачі газу. У разі якщо споживач має договірні відносини з постачальником, який не погоджується оформити з таким споживачем акти приймання-передачі газу, обсяг перевитрат газу вважається обсягом постачання газу гарантованим постачальником, на території здійснення ліцензованої діяльності якого знаходиться споживач постачальника. До 12-го числа місяця, наступного за звітним, ГП, ГТП та ГДП: разом з постачальниками газу на підставі актів приймання-передачі газу складають і підписують реєстри реалізації газу споживачам за звітний місяць окремо по кожному постачальнику. До 15-го числа місяця, наступного за звітним, Оператор на підставі аналізу звітів про надходження та реалізацію газу, актів приймання-передачі газу, реєстрів реалізації газу, інших матеріалів, наданих постачальниками, ГП, ГТП та ГДП, складає інформацію про надходження та реалізацію газу споживачам у розрізі кожного постачальника.

Таким чином, сама процедура з надходження та реалізації газу вимагає належного оформлення актів приймання-передачі природного газу для встановлення точного обсягу поставленого газу від певного постачальника у звітному місяці, що у свою чергу впливає на визначення розміру зобовязань по його оплаті.

Зважаючи на це та у відповідності до вказаного порядку, сторони в укладеному договорі обумовили, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. При цьому відповідно до п. 3.4 договору сторони визначили, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязується надати Продавцеві підписані та скріплені печаткою Покупця два примірники акта приймання передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути Покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Аналізуючи зміст пункту 6.1 Договору, колегія суддів бере до уваги однакове для всього змісту договору значення слів і понять та загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів, а також здійснює порівняння вказаних пунктів договору зі змістом інших його частин, усім його змістом та намірами сторін. Наведені пункти Договору є взаємопов'язаними, оскільки своєчасне підписання уповноваженим представником позивача, скріплення печаткою акту приймання-передачі та його своєчасне повернення відповідачу дає змогу останньому здійснити своєчасний та остаточний розрахунок за поставлений газ.

Сторони самостійно і вільно встановили не лише умови проведення розрахунку, а й порядок та умови передачі газу, тобто засвідчення факту, що є підставою для розрахунку - підписання акту приймання-передачі, який фіксує факт здійснення певної господарської операції і підтверджує факт виконання сторонами своїх цивільно-правових i господарсько-правових зобов'язань (ч. 8 ст. 193 Господарського кодексу України i статті 527 та 545 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статей 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинний документ у даному випадку - акт приймання-передачі природного газу має підтверджувати факт здійснення господарської операції отримання природного газу за місяць.

Враховуючи це, суд дійшов висновку, що сторони у договорі визначили ОСОБА_1 приймання-передачі газу суттєвим елементом встановлення між ними правовідносин, а тому договір як джерело матеріального права при вирішенні спору підлягає застосуванню у повному обсязі, згідно зі статтями 6, 11 ЦК України. Таку позицію зазначено і в постанові Верховного суду України від 08.04.2014 року у справі №3-7гс14.

Таким чином, з наведеного випливає, що сторони узгодили такий порядок проведення розрахунків, відповідно до якого відповідач не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, має надати позивачу належно оформлений акт приймання-передачі, а позивач не пізніше 8-го числа повинен повернути відповідачу один примірник оригіналу акта приймання - передачі. Лише за умови повернення акту, відповідач (до 20-го числа) мав здійснити остаточний розрахунок за фактично переданий газ.

Доказів повернення (надіслання, вручення) відповідачу оригіналів актів, підписаних уповноваженим представником позивача та скріпленого печаткою за спірний період, які є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами або надання в письмовій формі мотивованої відмови від підписання актів, матеріали справи не містять, не надано їх позивачем і на вимогу суду.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 коментованого Закону).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обовязку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обовязку, є зустрічним виконанням зобовязання. При зустрічному виконанні зобовязання сторони повинні виконувати свої обовязки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобовязання або звичаїв ділового обороту. У разі невиконання однією із сторін у зобовязанні свого обовязку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обовязку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обовязку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі

Пункт 6.1 договору, яким визначено строк здійснення оплати за поставлений газ також містить вказівку на те, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ проводиться на підставі підписаних сторонами актів приймання передачі. Обовязок продавця повернути покупцеві один примірник оригіналу підписаного та скріпленого печаткою акту, який є підставою для остаточних розрахунків між сторонами, закріплений в п. 3.4. договору.

В розумінні ст. 538 ЦК України обовязок покупця здійснити остаточний розрахунок за поставлений газ є зустрічним по відношенню до обовязку продавця повернути підписані акти приймання передачі, а тому відповідно до ч. 3 цієї ж статті у разі невиконання однією із сторін у зобовязанні свого обовязку, друга сторона має право зупинити виконання свого зобовязання, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

При цьому суд зазначає, що факт невиконання позивачем свого обовязку з повернення підписаних уповноваженою особою та скріплених печаткою актів приймання передачі, унеможливлював здійснення відповідачем повної оплати за поставлений газ, оскільки саме в актах приймання передачі сторони зазначають точний обсяг поставленого газу та суму, що підлягає до сплати, а тому підписані обома сторонами акти, у відповідності до пунктів 3.4 та 6.1 Договору, є підставою для остаточних розрахунків.

Такі висновки узгоджуються з правовими позиціями Верховного суду України щодо застосування правових норм (які є обовязкові до застосування) та з правовою позицією Вищого господарського суду України, яку викладено у постановах від 11.08.2016 у справі №906/12/16, від 08.08.2016 у справі №911/33/16, від 25.02.2015 у справі №924/940/14 тощо.

За таких обставин нараховані позивачем штрафні санкції, а також суми втрат від інфляції та (3%) річних є безпідставними.

Згідно зі ст. ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 43 цього ж Кодексу, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, оцінивши зібрані у справі докази в сукупності, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 43, 33, 34, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

1. В позові відмовити повністю.

2. Судові витрати віднести на позивача.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 30.09.16

Головуючий суддя Л.С. Журавчак

Суддя О.Ф. Ремецькі

Суддя В.І. Карпинець