ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2016 р.Справа № 11-29/176-07-4002

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії судді:

головуючого судді: Бєляновського В.В.,

суддів: Лашина В.В.,

ОСОБА_1

при секретарі - Мукієнко О.Ф.

за участю представників:

Від ОСОБА_2 регіонального виробничо-комерційного відділу концерну Украгротехсервіс: ОСОБА_3

Від ТОВ Агрофірма імені ОСОБА_4: не зявився

Від ТОВ Дукла: не зявився

Від органу ДВС: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма імені ОСОБА_4

на ухвалу господарського суду Одеської області від 23 серпня 2016 року

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма імені ОСОБА_4 на дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області

по справі № 24-11-29/176-07-4002

за позовом ОСОБА_2 регіонального виробничо-комерційного відділу концерну Украгротехсервіс

до відповідачів:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма імені ОСОБА_4;

2. Товариства з обмеженою відповідальністю Дукла

про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма імені ОСОБА_4

до відповідача ОСОБА_2 регіонального виробничо-комерційного відділу концерну Украгротехсервіс

за участю Прокуратури Одеської області

про зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Одеської області від 22.06.2007 року у справі № 29/176-07-4002 позов ОСОБА_2 регіонального виробничо-комерційного відділу концерну "Украгротехсервіс" задоволено частково, визнано за останнім право власності на приплід корів в кількості 189 голів та овець в кількості 883 голів, вилучено з ТОВ "Агрофірма ім. М.О. Посмітного" та передано позивачу овець в кількості 883 голів, вилучено з ТОВ "Дукла" та передано позивачу приплід корів в кількості 189 голів та молоко в кількості 591,4 тон., в решті позову відмовлено. В зустрічному позові ТОВ Агрофірма імені ОСОБА_4 відмовлено повністю.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 04.09.2007 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 регіонального виробничо-комерційного відділу концерну "Украгротехсервіс" задоволено частково, рішення господарського суду Одеської області від 22.06.2007 року змінено, позов задоволено частково, визнано право власності позивача на молоко в кількості 844,8 тон, що знаходиться у ТОВ Агрофірма імені ОСОБА_4, вилучено у останнього та передано позивачу молоко в кількості 844,8 тон. Апеляційні скарги відповідачів залишені без задоволення. В решті частині рішення залишено без змін.

06.09.2007 року на виконання зазначених судових рішень господарським судом Одеської області було видано 3 накази, а саме про:

- вилучення у ТОВ Агрофірма імені ОСОБА_4 та передачу позивачу овець в кількості 883 голів;

- вилучення у ТОВ Агрофірма імені ОСОБА_4 та передачу позивачу молока в кількості 844,8 тон.

- вилучення у ТОВ Дукла та передачу позивачу приплоду корів в кількості 189 голів та молока в кількості 591,4 тон.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.08.2008 року постанову суду апеляційної інстанції від 04.09.2007 року залишено без змін.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 25.02.2015 року задоволено заяву позивача про зміну способу виконання рішення суду у даній справі.

На підставі вказаної ухвали з ТОВ Агрофірма імені ОСОБА_4 підлягали стягненню грошові кошти в сумі 4 224 000 грн. вартість неповернутого майна (молока) та грошові кошти в сумі 2 629 000 грн. вартість неповернутого майна (овець).

25.02.2015 року на виконання вищевказаної ухвали господарським судом Одеської області було видано відповідний наказ.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 19.03.2015 року ухвалу господарського суду Одеської області від 25.02.2015 року залишено без змін.

03.03.2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 46717830 з виконання наказу № 11-29/176-17-4002 виданого 25.02.2015 року господарським судом Одеської області про стягнення з ТОВ Агрофірма імені ОСОБА_4 на користь позивача грошових коштів в сумі 4 224 000 грн. вартість неповернутого майна (молока) та грошових коштів в сумі 262 900 грн. вартість неповернутого майна (овець) .

Постановою від 10.03.2015 року були внесені зміни до вищевказаної постанови та викладено резолютивну частину постанови в наступній редакції: стягнути з ТОВ Агрофірма імені ОСОБА_4 на користь позивача грошові кошти в сумі 4 224 000 грн. вартість неповернутого майна (молока) та грошові кошти в сумі 2 629 000 грн. вартість неповернутого майна (овець).

25.03.2015 року ТОВ Агрофірма імені ОСОБА_4 звернулося до господарського суду Одеської області зі скаргою в порядку ст. 121-2 ГПК України на дії органу державної виконавчої служби, в якій просило визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про відкриття виконавчого провадження від 03.03.2015р. № 46717830.

Заявник вважав зазначену постанову про відкриття виконавчого провадження незаконною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що державним виконавцем у ній не вказано строк і порядок оскарження постанови, як того вимагає підпункт 1.5.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5.

04.06.2015 року Вищим господарським судом України було прийнято постанову, якою ухвалу господарського суду Одеської області від 25.02.2015 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 19.03.2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд заяви позивача про зміну способу виконання рішення у даній справі.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.03.2016 року в задоволенні скарги ТОВ Агрофірма імені ОСОБА_4 на дії органу державної виконавчої служби було відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 10.05.2016 року апеляційну скаргу ТОВ Агрофірма імені ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Одеської області від 02.03.2016 року у даній справі залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.07.2016 року касаційну скаргу ТОВ "Агрофірма імені ОСОБА_4" задоволено частково, ухвалу господарського суду Одеської області від 02.03.2016 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 10.05.2016 року прийняті у даній справі скасовано, матеріали оскарження № 11-29/176-07-4002 направлено до господарського суду Одеської області для повторного розгляду.

При прийнятті постанови суд касаційної інстанції виходив із того, що станом на 02.03.2016 року (день прийняття оскаржуваної ухвали господарським судом Одеської області про відмову в задоволенні скарги відповідача ) ухвала суду від 25.02.2015 року, на підставі якої було видано наказ про зміну порядку та способу виконання рішення, а також постанова Одеського апеляційного господарського суду від 19.03.2015 року про залишення вищезгаданої ухвали без змін, були скасовані, але при розгляді скарги відповідача судами не було встановлено чи закінчено виконавче провадження № 46717830 з підстав передбачених п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", згідно з яким виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи) на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, а тому при новому розгляді заяви відповідача судам необхідно зясувати чи було закінчено виконавче провадження № 46717830 з підстав передбачених п.4 ч.1 ст. 49 вказаного Закону.

За результатами повторного розгляду, ухвалою господарського суду Одеської області від 23.08.2016 року у задоволені скарги ТОВ "Агрофірма імені ОСОБА_4" в порядку ст. 121-2 ГПК України про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про відкриття виконавчого провадження від 03.03.2015р. (виконавче провадження № 46717830) по справі № 24-11-29/176-07-4002 - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ТОВ Агрофірма імені ОСОБА_4 звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати та постановити нове рішення, яким визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про відкриття виконавчого провадження від 03.03.2015р. № 46717830. Апеляційна скарга обґрунтована недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які місцевий суд визнав встановленими, невідповідністю викладених у рішенні висновків місцевого суду обставинам справи та порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Про день, час і місце розгляду апеляційної скарги сторони, прокурор та орган державної виконавчої служби в порядку передбаченому ст. ст. 64, 98 ГПК України заздалегідь були повідомлені належним чином, проте відповідачі за первісним позовом, прокурор та орган державної виконавчої служби не скористалися наданим законом правом на участь своїх представників в засіданні суду. Враховуючи, що частиною 2 ст. 121-2 ГПК України передбачено, що неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги на дії органів державної виконавчої служби, а відкладення судового засідання на іншу дату призведе до порушення встановленого ч. 2 ст. 102 ГПК України скороченого процесуального строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності в судовому засіданні зазначених осіб за наявними у справі матеріалами.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представника позивача за первісним позовом, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.03.2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 46717830, в резолютивній частині якої зазначено: 1. Відкрити виконавче провадження з виконання наказу №11-29/176-07-4002 від 25.02.2015р. господарського суду Одеської області про стягнення з ТОВ «Агрофірма ім.М.О. ОСОБА_4» на користь ОСОБА_2 регіонального виробничо-комерційного відділу концерну «Украгротехсервіс» грошові кошти у сумі 4224000грн. вартості неповернутого майна (молока) та грошові кошти в сумі 262900грн. вартості неповернутого майна (овець).

2. Боржнику добровільно виконати: вимоги виконавчого документа термін до 7-ми днів з дня винесення постанови, а саме перерахувати суму боргу на депозитний рахунок Головного управління юстиції в Одеській області за наступними реквізитами: розрахунковий рахунок №4626, , МФО 828011, Банк: ГУДКСУ в Одеській області та направити на адресу Відділу до закінчення строку наданого на самостійне виконання копії документів, підтверджуючих виконання вимог виконавчого документа.

3. При невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк його виконання буде проводитись в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, повязаних з провадженням виконавчих дій.

4. Копію постанови направити сторонам виконавчого провадження.

5. Постанова може бути оскаржена в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

6. Сторони виконавчого провадження мають право знайомитися з матеріалами виконавчого провадження, унесеними до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, за адресою в мережі Інтернет http://trade.informjust.ua/, ідентифікатор для доступу 93Г9А773В64Е (зазначається лише в постановах, які направляються стягувачу та боржнику). За передачу ідентифікатора третім особам сторони виконавчого провадження несуть відповідальність, встановлену законом.

Копію вказаної постанови було надіслано на адресу ТОВ «Агрофірма ім. М.О.Посмітного» супровідним листом № 09.1-3008/В-4/204 від 03.03.2015р.

Обґрунтовуючи вимоги скарги заявник вказує те, що зазначена постанова винесена с порушенням норм чинного законодавства та підлягає скасуванню, з огляду на те, що у ній не вказано строк і порядок оскарження постанови, як того вимагає п.п. 1.5.1. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5.

Відповідно до ст.124 Конституції України та ст.115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

Виконавче провадження, згідно з ст. 1 Закону, як завершальна стадія судового провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів, посадових осіб, які здійснюються на підставах, у спосіб і в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 Закону примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу.

Згідно ст. 6 Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 121-2 ГПК України передбачено, що скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

В своїй скарзі заявник зазначає, що оскаржувану постанову державного виконавця від 03.03.2015р. було ним отримано 16.03.2015 року і доказів зворотного в справі не міститься, а тому встановлений процесуальним законом строк подання скарги слід вважати дотриманим.

Положеннями ст. 11 Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 17 Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, судові накази.

Згідно з положеннями ст. 25 Закону, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 82 Закону рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до п. п. 1.5.1. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5, під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення, зокрема, постанов. Постанова як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити, зокрема, в) резолютивну частину із зазначенням, зокрема, строку і порядку оскарження постанови.

Разом з тим, у п. 5 резолютивної частини оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.03.2015р. вказано, що „Постанова може бути оскаржена в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Тобто, державним виконавцем, у постанові про відкриття виконавчого провадження, не вказано строк і порядок оскарження постанови, як того вимагає п.п. 1.5.1. Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5.

Проте, колегія суддів вважає цілком правильним висновок місцевого суду, що вказане порушення не є підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки не призвело до порушення прав сторін виконавчого провадження, зокрема на оскарження постанови.

Виходячи із статусу відповідача як юридичної особи, його інформаційно правового забезпечення, наявності декількох представників з юридичною освітою та безпосередньої діяльності у правозастосовній практиці повязаній з тривалим розглядом даної справи у судах різних інстанцій, посилання останнього в апеляційній скарзі на те, що директор ТОВ Агрофірма імені ОСОБА_4 не є фахівцем у галузі права й не обізнаний з нормами Закону України «Про виконавче провадження» щодо порядку оскарження дій органів примусового виконання, тому не зазначення у постанові строку та порядку її оскарження є істотним порушенням права боржника на захист, є непереконливим.

Помилковими слід визнати також доводи скаржника про те, що на момент предявлення виконавчого документа до примусового виконання судове рішення не набрало законної сили, оскільки судова ухвала від 25.02.2015 року, на виконання якої було видано відповідний наказ, була оскаржена в апеляційному порядку і не набрала законної сили.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 18 Закону, якою встановлено вимоги до виконавчого документа, у виконавчому документі зазначаються, зокрема, дата набрання законної (юридичної) сили рішенням.

Тобто, положеннями зазначеного Закону не покладено на державного виконавця обовязку зясовувати факт набрання законної сили рішенням (ухвалою) на виконання яких видано виконавчий документ, оскільки така інформація міститься у самому виконавчому документі. В наказі № 11-29/176-07-4002 виданому 25.02.2015 року господарським судом Одеської області, поданому стягувачем до органу державної виконавчої служби 27.02.2015 року для примусового виконання, зазначено, що його видано на виконання ухвали господарського суду Одеської області від 25.02.2015 року по справі № 11-29/176-07-4002, яка набрала законної сили 25.02.2015 року.

Згідно з розясненнями, що містяться в п. 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення» від 23.03.2012р. № 6, ухвали господарських судів набирають законної сили в день їх винесення, якщо інше не передбачено законом (зокрема, частинами пятою та шостою статті 122-11 ГПК).

Статтею 121 ГПК України, яка регулює відстрочку або розстрочку виконання рішення, зміну способу та порядку виконання рішення, ухвали, постанови, не передбачено, що ухвала про зміну способу та порядку виконання судового рішення у разі подання апеляційної скарги на неї набирає законної сили після розгляду справи господарським судом апеляційної інстанції.

Отже, викладені в апеляційній скарзі доводи скаржника, що державний виконавець в порушення вимог ст. ст. 85, 93 ГПК України неправомірно відкрив виконавче провадження за виконавчим документом, котрий не набрав законної сили, є помилковими.

Твердження скаржника про те, що він неодноразово звертався до органів примусового виконання з заявою про повернення виконавчого документа з підстав ст. 48 Закону, обєктивно нічим не підтверджено.

Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на розгляд скарги на дії органу державної виконавчої служби.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 49 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи) на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Судом установлено, що 17.03.2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу № 11-29/176-07-4002 виданого 25.02.2015 року господарським судом Одеської області про стягнення з ТОВ «Агрофірма ім.М.О. ОСОБА_4» на користь ОСОБА_2 регіонального виробничо-комерційного відділу концерну «Украгротехсервіс» грошових коштів у сумі 4 224 000грн. вартості неповернутого майна (молока) та грошові кошти в сумі 2 629 000грн. вартості неповернутого майна (овець) на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку із скасуванням постановою Вищого господарського суду України від 04.06.2015 року ухвали господарського суду Одеської області від 25.02.2015 року у даній справі, на підставі якої було видано виконавчий документ.

Таким чином, відповідно до ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції від 21.07.2016р., господарським судом першої інстанції виконано у повному обсязі.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи все вищевикладене та вимоги чинного законодавства в їх сукупності, колегія суддів не вбачає підстав для скасування правильної ухвали місцевого суду.

З огляду на приписи ст. 49 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101-106, 1212 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Одеської області від 23 серпня 2016 року у справі № 24-11-29/176-07-4002 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма імені ОСОБА_4 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Лашин В.В.

ОСОБА_1