РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2016Справа №910/8640/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінік Україна"

третя особа, без самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРОІНТЕНСИВ-ОІЛ"

про стягнення 55 737, 54 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Єфремов В.В., Гапоненко Р.І.;

від відповідача: Дедік В.В.;

від третьої особи: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінік Україна" (далі - відповідач) про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 55 564,00 грн. та 173, 54 грн. - процентів за користування чужими грошовими коштами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2016 (суддя Пригунова А.Б.) порушено провадження у справі № 910/8640/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 15.06.2016 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

09.06.2016 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва представник позивача подав письмові пояснення.

15.06.2016 через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав клопотання про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінік Україна" грошові кошти у розмірі 56 692, 02 грн., у тому числі: 55 564, 00 грн. - безпідставно набуті кошти та 1 128, 02 грн. - проценти за користування чужими грошовими коштами.

У судовому засіданні 15.06.2016 оголошувалась перерва до 06.07.2016 згідно ст. 77 ГПК України.

07.06.2016 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва відповідач подав клопотання про залучення третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРОІНТЕНСИВ-ОІЛ".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2016 у справі № 910/8640/16 продовжено строк розгляду спору у даній справі на п'ятнадцять днів, зокрема, залучено до участі у розгляді даної справи третьою особою, без самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРОІНТЕНСИВ-ОІЛ", зобов'язано останнє надати суду письмові пояснення (заперечення у разі наявності таких) по суті спору, розгляд справи відкладено та призначено судове засідання на 25.07.2016 за участю представників сторін.

15.07.2016 через загальний відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінік Україна" на виконання вимог ухвали суду від 06.07.2016 надійшли письмові пояснення.

25.07.2016 представник позивача через загальний відділ діловодства суду подав заяву, в якій просить суд здійснювати фіксацію судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Також, 25.07.2016 через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних, з підстав їх необґрунтованості.

У судовому засіданні 25.07.2016 оголошувалась перерва до 01.08.2016 відповідно до ст. 77 ГПК України.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Господарського суду міста Києва від 29.07.2016 у зв'язку із неможливістю здійснювати правосуддя суддею Пригуновою А.Б. проведено повторний автоматичний розподіл справи, за результатами якого справу № 910/8640/16 передано на розгляд судді Бондарчук В.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.08.2016 (суддя Бондарчук В.В.) справу № 910/8640/16 прийнято до провадження, судове засідання призначено на 22.08.2016 за участю представників сторін.

01.08.2016 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОІНТЕНСИВ-ОІЛ" надійшли письмові пояснення, в яких зазначається, що згідно видаткової накладної № 1099 від 01.12.2015 відповідач отримав цінності на загальну суму 36 180, 00 грн., що свідчить про належне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРОІНТЕНСИВ-ОІЛ" умов договору поставки та відсутність підстав повернення коштів за платіжним дорученням № 737 від 01.12.2015 на користь відповідача.

Також, 01.08.2016 представник позивача через відділ автоматизованого документообігу суду подав письмові пояснення, в яких зазначає, що відповідачем не доведено наявність правових підстав для отримання коштів від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОІНТЕНСИВ-ОІЛ" у сумі 55 564, 00 грн.

15.08.2016 через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивача подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 58 148, 10 грн., у тому числі: 55 564, 00 грн. - безпідставно отримані кошти та 2 584, 10 грн. - проценти за користування чужими грошовими коштами.

Розглянувши подану позивачем заяву про збільшення розміру позовних вимог, суд відзначає наступне.

Частиною 4 ст. 22 ГПК України передбачено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Враховуючи наведене, суд визнав подану заяву такою, що відповідає вимогам ст. 22 ГПК України у зв'язку з чим приймає її до розгляду.

У судовому засіданні 22.08.2016 оголошувалась перерва до 22.09.2016 згідно ст. 77 ГПК України.

19.09.2016 через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивача подав письмові пояснення, в яких зазначає, що відповідач не надав доказів надсилання листа № 449/12-15 від 16.12.2015 на електронну поштову скриньку Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРОІНТЕНСИВ-ОІЛ".

У даному судовому засіданні представник відповідача надав клопотання про дослідження доказів, в якому просить суд:

- витребувати у позивача оригінали доказів передачі товару для огляду у судовому засіданні, зокрема, оригінал документу, що міститься на аркуші 34 справи № 910/8640/16;

- зобов'язати сторін провести звірку взаємних розрахунків із наданням оригіналів підтверджуючих документів у залі суду.

Представник позивача надав для огляду у судовому засіданні оригінали документів, доданих до позовної заяви, зокрема, видаткову накладну № 1099 від 01.12.2015.

Суд відхилив клопотання представника відповідача щодо зобов'язання сторін провести звірку взаємних розрахунків, з підстав необґрунтованості.

У даному судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 22.09.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

30.06.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лінік Україна" (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРОІНТЕНСИВ-ОІЛ" (далі - постачальник) укладено договір № 56/15 постачання пального та його передачі за бланками-дозволами внутрішнього обігу, умовами якого передбачено, що постачальник зобов'язується передати певну кількість пального у власність замовника, а замовник зобов'язується прийняти пальне і сплатити за нього певну грошову суму.

Передача пального здійснюється на умовах ЕХW-АЗС постачальника (за умови інтерпретації термінів відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів «Інкотермс-2000»), перелік яких надає постачальник. Передача пального здійснюється по факту пред'явлення замовником або уповноваженим користувачем бланку-дозволу внутрішнього обігу, емітованого постачальником (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору, ціна та загальна вартість пального визначається у рахунках на сплату його вартості та у видаткових документах, що надаються постачальником замовнику у порядку та на умовах, визначених договором.

Згідно п. 4.1. договору, сплата вартості пального здійснюється на умовах 100 % попередньої його оплати шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі наданого постачальником рахунку.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що сплата вартості пального здійснюється замовником в порядку та на умовах, визначених договором, в терміни, визначені постачальником у наданих рахунках або видаткових накладних.

Договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами та є чинним до 31.12.2015 року, а в частині розрахунків - до повного їх завершення (п. 5.1. договору).

Умовами п. 6.4.1. договору визначено, що замовник зобов'язаний своєчасно здійснювати сплату вартості пального, відповідно до умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, відповідачем було перераховано Товариству з обмеженою відповідальністю "ЄВРОІНТЕНСИВ-ОІЛ" грошові кошти у розмірі 55 564, 00 грн. у якості попередньої оплати за товар, що підтверджується платіжними дорученнями № 737 від 01.12.2015 на суму 36 180, 00 грн., № 747 від 08.12.2015 на суму 14 152, 00 грн. та № 749 від 11.12.2015 на суму 5 232, 00 грн.

Так, листом від 16.12.2015 № 449/12-15 ТОВ "Лінік Україна" звернулося до ТОВ "ЄВРОІНТЕНСИВ-ОІЛ" з проханням повернути кошти за непоставлений товар у розмірі 55 564, 00 грн., згідно договору № 56/15 від 30.06.2015, платіжні доручення: № 737 від 01.12.2015, № 747 від 08.12.2015, № 749 від 11.12.2015.

Тож, на підставі листа від 16.12.2015 № 449/12-15, ТОВ "ЄВРОІНТЕНСИВ-ОІЛ" повернуто відповідачу грошові кошти у розмірі 55 564, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 616 від 17.12.2015.

Разом з тим, як зазначає ТОВ "ЄВРОІНТЕНСИВ-ОІЛ", зобов'язання щодо поставки товару за договором № 56/15 від 30.06.2015 виконано належним чином, що підтверджується видатковою накладною № 1099 від 01.12.2015, а тому помилково здійснено перерахування грошових коштів у розмірі 55 564, 00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 28.03.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРОІНТЕНСИВ-ОІЛ" (далі - первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" (далі - новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги № 9-П, умовами якого передбачено, що первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор приймає на себе, належне первісному кредитору, право вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінік Україна" виконання грошових зобов'язань у загальному розмірі 55 564, 00 грн.

За даним договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання грошового зобов'язання основного боргу, сплати інфляційних витрат, неустойки та 3 % річних від простроченої суми основного боргу, з боржника на користь первісного кредитора на підставі:

- договору № 56/15 від 30.06.2015, платіжного доручення № 616 від 17.12.2015 року, вимоги від 28.03.2016 року про повернення грошових коштів.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за даним договором (п. 5.1. договору).

Згідно ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За приписами ст. 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 516 Цивільного кодексу України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, позивач, як новий кредитор, внаслідок укладення договору про відступлення права вимоги № 9-П від 28.03.2016 та згідно ст.ст. 512, 513 Цивільного кодексу України, отримав право вимагати від відповідача повернення грошових коштів помилково перерахованих за платіжним дорученням № 616 від 17.12.2015 у розмірі 55 564, 00 грн.

Листом від 29.03.2016 № 1/03 позивачем повідомлено відповідача про укладення договору № 9-П від 28.03.2016 про відступлення права вимоги, у зв'язку з чим просить відповідача з моменту отримання даного повідомлення повернути помилково перераховані кошти у розмірі 55 564, 00 грн., шляхом їх перерахування на поточний рахунок позивача, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку № 4750 від 01.04.2016.

Відповідач на вказаний вище лист відповіді не надав, грошові кошти не повернув.

21.04.2016 позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою про повернення помилково перерахованих коштів № 267, в якій зазначив, що ТОВ "ЄВРОІНТЕНСИВ-ОІЛ" помилково здійснило повернення коштів у розмірі 55 564, 00 грн., а тому просить відповідача повернути помилково перераховані кошти за платіжним дорученням № 616 від 17.12.2015, що підтверджується описом вкладення у цінний лист з відтиском печатки поштового відділення від 21.04.2016.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що грошові кошти у розмірі 55 564, 00 грн. є безпідставно отриманими ТОВ "Лінік Україна".

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 2 584, 10 грн. - процентів за користування чужими грошовими коштами за період з 15.06.2016 по 11.08.2016.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 56/15 постачання пального та його передачі за бланками-дозволами внутрішнього обігу від 30.06.2015, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Так, згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом вище, на підставі листа відповідача від 16.12.2015 № 449/12-15 про повернення коштів за непоставлений товар розмірі 55 564, 00 грн., ТОВ "ЄВРОІНТЕНСИВ-ОІЛ" перерахувало на користь відповідача грошові кошти у розмірі 55 564, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 616 від 17.12.2015.

Разом з тим, з матеріалів справи, вбачається, що ТОВ "ЄВРОІНТЕНСИВ-ОІЛ" на виконання умов № 56/15 постачання пального та його передачі за бланками-дозволами внутрішнього обігу від 30.06.2015 було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 36 180, 00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 1099 від 01.12.2015, яка підписана представниками сторін та скріплена їх печатками і виставлено відповідачу рахунок на оплату № 1150 від 30.11.2015.

Товар на суму 36 180, 00 грн. отриманий генеральним директором ТОВ "Лінік Україна" Черковим О.С. на підставі довіреності № 258 від 01.12.2015 на отримання цінностей, а саме: бензин А-95, дизельне паливо.

Відповідач за поставлений товар розрахувався у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 737 від 01.12.2015 на суму 36 180, 00 грн.

Таким чином, враховуючи те, що відповідачем отримано товар на загальну суму 36 180, 00 грн., що свідчить про належне виконання третьою особою у справі умов договору № 56/15 від 30.06.2015, суд приходить до висновку, що грошові кошти у розмірі 36 180, 00 грн. утримуються ТОВ "Лінік Україна" без будь-яких правових підстав.

Разом з тим матеріалами справи підтверджується, що позивачем на адресу відповідача направлялась вимога про повернення помилково перерахованих коштів № 267 від 21.04.2016, (підтверджується описом вкладення у цінний лист з відтиском печатки поштового відділення від 21.04.2016 та відповідно до відстеження пересилання поштових відправлень за штрихкодовим ідентифікатором 424, отримана відповідачем 27.04.2016).

Як встановлено ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, суд приходить до беззаперечного висновку, що починаючи з 05.05.2016 боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання з повернення коштів у сумі 36 180, 00 грн.

Щодо грошових коштів у розмірі 19 384, 00 грн., перерахованих відповідачем ТОВ "ЄВРОІНТЕНСИВ-ОІЛ" у якості попередньої оплати за товар, за платіжними дорученнями № 747 від 08.12.2015 на суму 14 152, 00 грн. та № 749 від 11.12.2015 на суму 5 232, 00 грн., суд відзначає наступне.

Так, відповідно до п. 4.1. договору, сплата вартості пального здійснюється на умовах 100 % попередньої його оплати шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі наданого постачальником рахунку.

Згідно ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Згідно ч. 3 ст. 612 Цивільного кодексу України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання й вимагати відшкодування збитків.

Так, у матеріалах справи відсутні докази поставки ТОВ "ЄВРОІНТЕНСИВ-ОІЛ" товару на перераховані відповідачем грошові кошти у розмірі 19 384, 00 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Оскільки між ТОВ "Лінік Україна" та ТОВ "ЄВРОІНТЕНСИВ-ОІЛ" було укладено договір № 56/15 постачання пального та його передачі за бланками-дозволами внутрішнього обігу від 30.06.2015, а кошти у розмірі 19 384, 00 грн., які позивач також просить стягнути з відповідача, отримані ТОВ "ЄВРОІНТЕНСИВ-ОІЛ" у якості попередньої оплати за товар, що повинен бути поставлений за договором, проте не поставлений, то такі кошти не може бути витребувано відповідно до положень ст. 1212 ЦК України, як безпідставне збагачення.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими в частині стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 36 180, 00 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 2 584, 10 грн. - проценти за користування чужими грошовими коштами за період з 15.06.2016 по 11.08.2016.

Так, відповідно до ст. 1214 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи.

У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Згідно ст. 536 Цивільного кодексу України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до 6.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013, підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України).

За розрахунком суду визнаються обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 112, 69 грн. - процентів за користування чужими грошовими коштами, нараховані на суму 36 180, 00 грн., а тому вимога в цій частині підлягає задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лінік Україна" (02097, м. Київ, вул. Радунська, буд. 42/10, квартира 50, ідентифікаційний код - 37312661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" (01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 27, офіс 17, ідентифікаційний код - 36351411) 36 180 (тридцять шість тисяч сто вісімдесят) грн. 00 коп. - заборгованості, 112 (сто дванадцять) грн. 69 коп. - процентів за користування чужими грошовими коштами та 860 (вісімсот шістдесят) грн. 07 коп. - судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 27.09.2016.

Суддя Бондарчук В.В.