ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"21" вересня 2016 р. Справа № 911/117/15

Господарський суд Київської області у складі судді Христенко О.О., розглянувши скаргу № 14/2-1375В від 22.07.2016 публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на дії відділу Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області

у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до комунального підприємства «Баришівкатепломережа»,

смт. Баришівка

про стягнення 478280,46 грн.

за участю представників сторін:

від позивача (скаржник): ОСОБА_1 - довіреність № 14-73 від 21.04.2016;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність № 30 від 05.02.2016;

від ВДВС: не зявився.

встановив:

Рішенням господарського суду Київської області від 07.04.2015 у справі № 911/117/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.06.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 16.09.2015, задоволено частково позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», стягнуто з комунального підприємства «Баришівкатепломережа» 149390,81 грн. інфляційних втрат, 40882,29 грн. 3 % річних, 27395,19 грн. пені, 26107,69 грн., штрафу, 7945,58 грн. витрат по сплаті судового збору; припинено провадження в частині стягнення 100000,00 грн. основного боргу, в решті позову відмовлено у задоволені.

28.10.2015 на виконання рішення господарського суду Київської області від 07.04.2015 у справі № 911/117/15 видано наказ.

26.07.2016 до господарського суду Київської області від публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» надійшла скарга № 14/2-1375В від 22.07.2016 р. (вх. № 184/16 від 26.07.2016) на дії Баришівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області у виконавчому провадженні № 49714418 щодо примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 28.10.2015 у справі № 911/117/15.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень (ч. 2 ст. 121-2 ГПК України).

На підставі протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 26.07.2016 та ухвали суду від 27.07.2016 скаргу прийнято до провадження суддею Христенко О.О. та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалами суду від 08.08.2016, 17.08.2016 розгляд скарги, на підставі клопотань ВДВС та неявкою в судові засідання повноважного представника відповідача, відкладався.

16.09.2016 та 20.09.2016 через канцелярію суду відділом державної виконавчої служби надані заперечення № 93/3 від 16.09.2016 на скаргу, за змістом яких відділ ДВС вважає, що всі вчинені державним виконавцем дії щодо виконання рішення суду у даній справі відповідають приписам законодавства. Окрім того, відділ ДВС просив суд розглянути вказану скаргу за відсутності представника відділу.

В судових засіданнях 08.08.2016, 17.08.2016, 21.09.2016 представник заявника підтримав надану суду скаргу та просив задовольнити її.

В судові засідання 08.08.2016 та 17.08.2016 представник комунального підприємства «Баришівкатепломережа» не зявився, однак в судовому засіданні 21.09.2016 представник останнього усно заперечував проти задоволення скарги.

Розглянувши скаргу № 14/2-1375В від 22.07.2016 публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на дії відділу Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні 21.09.2016 представників скаржника та відповідача, обєктивно оцінивши докази, господарським судом Київської області встановлено наступне.

28.10.2015 на виконання рішення господарського суду Київської області від 07.04.2015 у справі № 911/117/15 видано наказ про стягнення з КП «Баришівкатепломережа» (боржник) на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 149390,81 грн. інфляційних втрат, 40882,29 грн. 3 % річних, 27395,19 грн. пені, 26107,69 грн., штрафу, 7945,58 грн. витрат по сплаті судового збору.

Зазначений наказ було направлено стягувачем для примусового виконання до Баришівського районного відділу державної виконавчої служби.

Як зазначає стягувач, 12.07.2016 р. на його адресу надійшла постанова органу ДВС від 23.06.2016 у виконавчому провадженні № 49714418 щодо повернення виконавчого документа стягувачу.

Стягувач, вважаючи зазначену постанову незаконною і необґрунтованою, просить визнати незаконними дії Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо винесення 23.06.2016 р. постанови № 49714418 про повернення виконавчого документа стягувачу та визнати недійсною постанову старшого державного виконавця Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 від 23.06.2016 № 49714418 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Як вбачається з оскарженої постанови від 23.06.2016 р. про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 49714418, остання винесена на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та мотивована тим, що: майно, яке підлягає опису у боржника і належить на праві власності, транспортні засоби та нерухоме майно знаходиться у комунальній власності Баришівської районної ради, Баришівською районною радою не надано дозвіл на реалізацію майна, на арештованих рахунках та в касі підприємства кошти відсутні, накладено арешт на кошти в касі підприємства, відсутнє інше належне на праві власності божнику майно, на яке можна звернути стягнення. Частково стягнуто кошти з арештованого розрахункового рахунку в сумі 26954,80 грн. Відповідно до відповіді Управління Держгеокадастру у Баришівському районі - земельні ділянки на праві власності не зареєстровані.

В той же час, скаржник наголошує на незаконності та необґрунтованості винесення спірної постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки наведена норма передбачає, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Скаржник вважає безпідставним наведене в постанові тлумачення норми п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та незаконним повернення виконавчого документа стягувачу за відсутності достатніх підстав, оскільки з матеріалів виконавчого провадження вбачається виявлення державним виконавцем 7 транспортних засобів, які зареєстровані за боржником.

Баришівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області надано заперечення на скаргу, в яких виконавча служба визнає, що в ході виконавчого провадження згідно з відповіддю Регіонального сервісного центру МВС у Київській області виявлено 7 транспортних засобів, зареєстрованих на праві власності, по яких 28.09.2015 винесено постанову про арешт майна божника та оголошення заборони на його відчуження, а 29.01.2016 складено акт опису та арешту вказаного майна боржника.

Також виконавча служба зазначає, що 04.02.2016 р. боржником до органу ДВС було подане клопотання про те, що відповідно до його Статуту все належне комунальному підприємству майно перебуває в комунальній власності територіальних громад селища та сіл Баришівського району та безпосередньо підпорядковується Баришівській районній раді. У звязку з цим виконавчою службою 05.02.2016 був направлений відповідний лист до Баришівської районної ради щодо надання згоди для подальшої реалізації майна комунального підприємства з огляду на те, що зазначене арештоване майно є комунальною власністю, а відповідно до п. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», обєкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим субєктам права власності без згоди територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу.

Згідно з абзацом 1 частини першої статті 63 Господарського кодексу України, в Україні на основі комунальної власності може діяти комунальне підприємство.

Положеннями статті 78 Господарського кодексу України визначено, що комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Згідно з частиною першою статті 219 Господарського кодексу України, за невиконання або неналежне виконання господарських зобовязань чи порушення правил здійснення господарської діяльності правопорушник відповідає належним йому на праві власності або закріпленим за ним на праві господарського відання чи оперативного управління майном, якщо інше не передбачено цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування», право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших субєктів. Обєкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим субєктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

З огляду на наведену вище норму ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування», мова йде про необхідність надання згоди на вилучення обєктів права комунальної власності. Також відповідна норма передбачає можливість в тому числі вилучення обєктів права комунальної власності у виняткових випадках, передбачених законом.

Згідно із Законом України «Про виконавче провадження», одним із заходів примусового виконання рішення, за приписами статті 32 цього Закону, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Як визначено ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається, в першу чергу, на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі - кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Частиною 5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Згідно з ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», не допускається звернення стягнення на майно, зазначене в переліку видів майна громадян, на яке не може бути звернуто стягнення за виконавчими документами, згідно з додатком до цього Закону.

Як вбачається з наведеного в Законі України «Про виконавче провадження» переліку видів майна громадян, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчим документом, обєкти права комунальної власності не входять до вказаного переліку.

Поряд з цим, стаття 66 Закону України «Про виконавче провадження», яка регулює звернення стягнення на інше майно боржника - юридичної особи, визначає, що у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів у обсязі, достатньому для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з обороту або обмежуваного в обороті) незалежно від того, хто фактично використовує це майно.

Крім того, норми Закону України «Про виконавче провадження», які регулюють примусове виконання шляхом звернення стягнення на майно боржника, не передбачають необхідності отримання дозволів на вилучення та реалізацію належного боржнику майна.

Згідно з ч. 3 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження», у разі накладення арешту на майно другої черги, що належить боржникові - юридичній особі, частка держави у статутному фонді якої становить не менш як 25 відсотків, чи накладення арешту на майно підприємств-боржників, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, державний виконавець протягом трьох робочих днів повідомляє центральному органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить майно, або Фонду державного майна України про накладення арешту на майно такого боржника та подає відомості про склад і вартість майна, на яке накладено арешт, а також про розмір вимог стягувача.

Таким чином, навіть у разі наявності обставин, які підпадають під кваліфікацію ч. 3 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження», не вимагається отримання дозволу на звернення стягнення на відповідне майно.

З огляду на встановлені судом обставини, оскільки визначені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання належать до визначених спеціальним законом випадків, які становлять виключення, застережені відповідною нормою ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування», а норми Закону України «Про виконавче провадження» не містять застережень щодо необхідності отримання дозволу на вилучення та реалізацію майна комунальної власності, висновки Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо неможливості звернення стягнення на майно комунального підприємства «Баришівкатепломережа» є безпідставними і суперечать вимогам чинного законодавства.

За таких обставин дії Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо винесення 23.06.2016 р. постанови № 49714418 про повернення виконавчого документа стягувачу є неправомірними і суперечать вимогам чинного законодавства. Як наслідок, оскаржувана постанова старшого державного виконавця Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 від 23.06.2016 № 49714418 про повернення виконавчого документа стягувачу підлягає визнанню недійсною.

Як зазначено у п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Таким чином, скарга публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на дії Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо винесення 23.06.2016 постанови № 49714418 про повернення виконавчого документа стягувачу підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Скаргу публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на дії Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо винесення 23.06.2016 постанови № 49714418 про повернення виконавчого документа стягувачу задовольнити.

2. Визнати незаконними дії Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо винесення 23.06.2016 постанови № 49714418 про повернення виконавчого документа стягувачу.

3. Визнати недійсною постанову старшого державного виконавця Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 від 23.06.2016 № 49714418 про повернення виконавчого документа стягувачу.

4. Ухвалу надіслати стягувачу, боржнику та Баришівському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Суддя О.О. Христенко