КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2016 р. Справа№ 911/1910/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Алданової С.О.

Дикунської С.Я.

за участю представників:

Від позивача: Сінюхіна І.В. - представник за довіреністю.

Від відповідача: Хоменко Ю.А. - представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Метиз"

на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.08.2016 року

за заявою Публічного акціонерного товариства "Арселор Міттал Кривий

Ріг"

про вжиття заходів забезпечення позову у справі

№ 911/1910/16 (суддя Подоляк Ю.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Арселор Міттал Кривий

Ріг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче

підприємство "Метиз"

про стягнення 5 390 298, 22 грн.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Арселор Міттал Кривий Ріг" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Метиз" про стягнення 5 390 298, 22 грн.

Разом з позовною заявою позивачем подана заява про забезпечення позову, в якій останній просив суд вжити заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту відповідача, які обліковуються на відкритих ним рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах суми позовних вимог у розмірі 5 390 298, 22 грн. (вимоги в редакції заяви про забезпечення від 03.08.2016).

В обґрунтування заяви про забезпечення позову Публічне акціонерне товариство "Арселор Міттал Кривий Ріг" стверджує, що відповідачем допущено виникнення недостачі майна, переданого йому на відповідальне зберігання та останній ухиляється від виконання своїх договірних зобов'язань з придбання у власність продукції, що знаходиться на відповідальному зберіганні понад 45 днів та здійснення її оплати, що, на думку позивача, свідчить про намагання останнього уникнути виконання ним взятих на себе зобов'язань та, що ставить під сумнів можливість виконання відповідачем майбутнього рішення суду у даній справі.

03.08.2016 року від позивача до суду першої інстанції надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, якою останій просить суд стягнути з відповідача 4 530 981,40 грн., з яких 2 657 807,94 грн. збитки завдані нестачею продукції та 1 873 173,46 грн. неустойка, оскільки 30.06.2016 року відповідачем сплачено на рахунок позивача 1 558 090, 68 грн., в якості придбання переданного на зберігання товару.

Крім цього, від позивача надійшла заява про забезпечення позову (змінена з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог), в якій він просить суд вжити заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача, які обліковуються на відкритих ним рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах суми позовних вимог у розмірі 4 530 981,40 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.08.2016 року задоволено заяву Публічного акціонерного товариства "Арселор Міттал Кривий Ріг" про забезпечення позову та накладено арешт на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Метиз" (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Красовського, 16, ідентифікаційний код 37284509), які обліковуються на відкритих ним рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах в межах суми позовних вимог в розмірі 4 530 981,40 грн.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Метиз" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить зазначену ухвалу скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Метиз" посилається на те, що з моменту винесення судом першої інстанції ухвали про порушення провадження у даній справі ним було сплачено частину заборгованості у розмірі 1 000 000,00 грн., отже, він не вчиняв жодних дій, які могли б свідчити про ухилення від виконання зобов'язання після подання позову.

Крім того, апелянт стверджує, що накладення арешту на його рахунки унеможливлює нормальну діяльність товариства, що в свою чергу призводить до погіршення фінансового стану останнього.

Також, апелянт ставить під сумнів повноваження особи, яка підписала заяву Публічного акціонерного товариства "Арселор Міттал Кривий Ріг" про забезпечення позову.

Публічним акціонерним товариством "Арселор Міттал Кривий Ріг" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти її вимог заперечує та просить суд залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу- без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія встановила, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення заяви про забезпечення позову, враховуючи наступне.

Згідно з п.10 ч. 1 ст. 65 Господарського процесуального кодексу України з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору, суддя в необхідних випадках вирішує питання про вжиття заходів до забезпечення позову.

За приписами ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або за своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

За змістом цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 67 Господарського процесуального кодексу України суд вправі забезпечити позов також забороною іншим особам вчинять дії, що стосуються предмета спору.

З аналізу вищезазначених положень процесуального закону випливає, що засоби забезпечення позову є важливою гарантією захисту і реального поновлення прав учасників судового процесу. Поняття засобів забезпечення позову визначається як застосування судом процесуальних засобів тимчасового характеру, які гарантують можливість реалізації позовних вимог або сприяють збереженню існуючого положення між сторонами до винесення судового акта.

У вирішенні питання про забезпечення позову визначальною є оцінка обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів.

Згідно з пунктом 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" визначено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання.

За приписами абзацу 1 пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі договору від 05.03.2015 року № 268 щодо забезпечення збереження майна, переданого на відповідальне зберігання 4 530 981,40 грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог), з яких 2 657 807,94 грн. збитки завдані нестачею продукції та 1 873 173,46 грн. неустойка, та відшкодування судових витрат.

Заява про вжиття заходів до забезпечення позову мотивована ухиленням боржником від виконання своїх договірних зобов'язань з придбання у власність продукції, що знаходиться на відповідальному зберіганні понад 45 днів та здійснення її оплати, що ставить під сумнів можливість виконання відповідачем майбутнього рішення суду у даній справі.

Відповідно до п. 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 № 16 у позовному провадженні піддані арешту кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат. Господарський суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат.

За таких обставин судова колелія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вибраний позивачем захід до забезпечення позову не суперечить зазначеним вище вимогам законодавства.

Судова колегія не приймає до уваги посилання Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Метиз" на те, що з моменту винесення судом першої інстанції ухвали про порушення провадження у даній справі ним було сплачено частину заборгованості у розмірі 1 000 000,00 грн., отже, він не вчиняв жодних дій, які могли б свідчити про ухилення від виконання зобов'язання після подання позову, оскільки з листів відповідача № 93 від 11.05.2016 року, № 101 від 18.05.2016 року вбачається, що крім спірного договору № 268, у Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Метиз" перед позивачем існує заборгованість за іншими договорами, а саме № 88S16 від 23.12.2015 року та №4S15 від 04.12.2014 року (а.с. 70-71), укладеними між позивачем та відповідачем, у розмірі понад 9 000 000,00 грн., проте доказів вжиття останнім будь-яких заходів щодо її погашення в матеріалах справи відсутні.

Крім того, за результатами розгляду заяви Публічного акціонерного товариства "Арселор Міттал Кривий Ріг" щодо порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Метиз" вимог чинного законодавства України, а також майнових прав та інтересів Публічного акціонерного товариства "Арселор Міттал Кривий Ріг", в тому числі здійснення дій, що містять ознаки злочинної діяльності посадових осіб відповідача, Броварським ВП ГУНП у Київській області розпочато досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002571 від 22.06.2016 року, яке на даний момент триває, що підтверджується листом Броварського ВП ГУНП у Київській області № 8877/109/1003/03-2016 від 30.06.2016 року, № 8614/109/1003/03-2016 від 23.06.2016 року, витягом з кримінального провадження № 0002571 від 23.06.2016 року.

Отже, враховуючи норми ст. 66 Господарського процесуального кодексу України, а також те, що невжиття заходів для забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду про задоволення позову про стягнення спірних грошових сум, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції про необхідність вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах розміру суми позовних вимог та судових витрат.

Судова колегія не приймає до уваги посилання апелянта на те, що накладення арешту на його рахунки унеможливлює нормальну діяльність товариства, що в свою чергу призводить до погіршення фінансового стану останнього, з огляду на наступне.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції накладено арешт на грошові кошти відповідача лише у межах суми позовних вимог у розмірі 4 530 981,40 грн., а не на всі грошові кошти, що знаходяться на його рахунках.

Отже, вказаний вище спосіб забезпечення позову не може унеможливлювати нормальну діяльність відповідача.

Стосовно повноваження особи, яка підписала заяву Публічного акціонерного товариства "Арселор Міттал Кривий Ріг" про забезпечення позову, судова колегія зазначає наступне.

Судовою колегією встановлено, що представник Публічного акціонерного товариства "Арселор Міттал Кривий Ріг" Сінюхіна Ірина Володимирівна, яка підписала заяву про забезпечення позову, діяла на підставі довіреності № 14-214юр. від 20.05.2016 року, яка підписана виконуючим обов'язки генерального директора Публічного акціонерного товариства "Арселор Міттал Кривий Ріг" ОСОБА_5.

Відповідно до наказу № 508/л від 16.05.2016 року, який підписаний директором департаменту з персоналу Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" ОСОБА_6, ОСОБА_5, який є заступником генерального директора з технічних питань технічної адміністраці, призначений виконуючим обов'язки генерального директора Публічного акціонерного товариства "Арселор Міттал Кривий Ріг" на період відрядження генерального директора - ОСОБА_7.

Встановлено, що повноваження директора департаменту з персоналу Публічного акціонерного товариства "Арселор Міттал Кривий Ріг" ОСОБА_6 підтверджуються довіреністю № 14-290юр. Від 12.08.2015 року, виданою генеральним директором - ОСОБА_7.

Крім того, право директора департаменту з персоналу Публічного акціонерного товариства "Арселор Міттал Кривий Ріг" ОСОБА_6 з підписання кадрових наказів передбачено його посадовою інструкцію ДИ 211.21316.006 (п.4.2.1.).

Відповідно до ч. 3 ст. 28 ГПК України представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації (за наявності).

Враховуючи встановлені вище обставини, є підтвердженими повноваження Сінюхіної І.В. на представництво інтересів Публічного акціонерного товариства "Арселор Міттал Кривий Ріг", в тому числі й підписання заяви про забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводами апеляційної скарги не спростовано зазначені вище обставини та висновки місцевого господарського суду.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є безпідставною та задоволенню не підлягає, а оскаржувану ухвалу про забезпечення позову слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 105, 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Метиз" на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.08.2016 року залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 09.08.2016 року у справі № 911/1910/16 - без змін.

3. Матеріали справи № 911/1910/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді С.О. Алданова

С.Я. Дикунська