РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2016Справа №910/13609/16

За позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 14681,94 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність № 171 від 25.12.2015)

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Київський метрополітен" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач) 22681,93 грн. заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором № В-104-10 на відшкодування витрат балансоутримувача на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна від 16.07.2010, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 14003,31 грн. У зв'язку із простроченням грошового зобов'язання, позивачем нараховані 3% річних у розмірі 575,82 грн. та 8102,81 грн. - пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2016 порушено провадження по справі № 910/13609/16 та призначено справу до розгляду на 06.09.2016.

01.09.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

06.09.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2016 згідно із ст. 77 ГПК України розгляд справи № 910/13609/16 відкладено на 22.09.2016.

21.09.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

22.09.2016 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Також у вказаній заяві представник відповідача просить суд затвердити графік погашення заборгованості на суму боргу 6003,31 грн., в решті позовних вимог - відмовити.

В судовому засіданні 22.09.2016 представник позивача надав суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно із якою позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 6003,31 грн., 575,82 грн. - 3% річних та 8102,81 грн. - пені.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи, що заява позивача про зменшення позовних вимог, відповідає приписам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, остання прийнята господарським судом до розгляду, у зв'язку із чим, позовні вимоги розглядаються в її редакції, відповідно має місце нова ціна позову.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити в редакції заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання 22.09.2016 не з'явився, проте від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Враховуючи те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Оскільки, наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 22.09.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Київський метрополітен" (позивач, балансоутримувач) та Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (відповідач, орендар) уклали договір №В-104-10 на відшкодування витрат балансоутримувача на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна від 16.07.2010 (надалі - договір), відповідно до умов якого балансоутримувач забезпечує утримання об'єктів оренди відповідно до переліку, який є невід'ємною частиною договору (додаток №1) за цінами, визначеними в узагальненому розрахунку щомісячних витрат балансоутримувача на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна, а орендар відшкодовує балансоутримувачу зазначені витрати.

Відповідно до п. 2.2 договору, орендар здійснює платіж по відшкодуванню витрат з утримання об'єкта оренди щоквартально не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним кварталом на підставі виданих балансоутримувачем розрахунків.

Згідно із п. 2.3 договору, розмір відшкодування витрат з утримання об'єктів оренди визначається відповідно до затвердженого узагальненого розрахунку витрат балансоутримувача на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна, який є невід'ємною частиною цього договору, і який переглядається балансоутримувачем у випадку офіційних змін цін, тарифів, заробітної плати, тощо та загальної площі об'єктів оренди, вказаній в додатку №1 до цього договору, і фактичного використання орендарем об'єктів оренди. На момент укладання цього договору розмір відшкодування витрат із врахуванням ПДВ складає 20583,01 грн.

Пунктом 2.4. договору сторони погодили, що остаточний розрахунок витрат балансоутримувача з утримання об'єктів оренди проводиться станом на 31 грудня та складається акт звіряння розрахунків.

У відповідності до пп. 3.1.5. п. 3.1., пп. 3.1.6. п. 3.1. договору, оплата і нарахування зобов'язань після І кварталу 2010 року проводиться поквартально відповідно до розділу 2 даного договору.

Орендар, відповідно до пп. 3.2.1 п. 3.2. договору, зобов'язався до 05 числа місяця, наступного за звітним кварталом самостійно отримувати рахунок (розрахунок) по відшкодуванню витрат та не пізніше 20 числа здійснювати платіж на поточний рахунок балансоутримувача.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що за несвоєчасно перераховані платежі орендар сплачує на користь балансоутримувача пеню в розмірі 0,5% від розміру несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Договір, згідно із п. 6.1, укладено строком на календарний рік і діє по 31.12.2010 включно. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. (п. 6.4 договору).

З урахуванням листа позивача від 18.01.2016 за №54-НЗ, строк дії договору закінчився 31.12.2015.

Додатком №1 до договору на відшкодування витрат балансоутримувача на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна №В-10-10 від 16.07.2010 сторони узгодили перелік об'єктів, які перебувають в користуванні орендаря, а саме: станція (перехід) "Петрівка", площею 32,90 кв.м.; станція "Академмістечко", площею 427,34 кв.м.; станція (перехід) "Лісова", 9,90 кв. м.; станція "Палац Україна", 43,80 кв.м.

Відповідно до розрахунку та рахунку на оплату №1079 від 31.12.2015, вартість витрат балансоутримувача на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна за 2-4 квартали 2015 року становить131215,38 грн.

За розрахунком позивача, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором, заборгованість за договором становить 6003,31 грн. (в редакції заяви про зменшення позовних вимог).

Внаслідок прострочення грошового зобов'язання позивачем нараховані 3% річних у розмірі 575,82 грн. та пеня у розмірі 8102,81 грн. за період з 21.01.2016 по 27.01.2016, з 28.01.2016 по 02.03.2016, з 03.03.2016 по 21.04.2016, з 22.04.2016 по 26.05.2016, з 27.04.2016 по 31.05.2016.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, згідно із наявними в матеріалах справи розрахунком та рахунком на оплату №1079 від 31.12.2015, вартість витрат позивача на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна за 2-4 квартали 2015 року становила 131215,38 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

В порушення взятих на себе зобов'язань згідно із п. 2.2., п. 2.4., пп. 3.2.1 п. 3.2. договору відповідач відшкодував позивачу витрати на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна за 2-4 квартали 2015 року частково, у зв'язку із чим, заборгованість відповідача за спірний період становить 6003,31 грн.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки, відповідач, в порушення вищезазначених норм законодавства та умов договору, не здійснив оплату витрат балансоутримувача на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна в повному обсязі, розмір заборгованості відповідачем не заперечується та доказів оплати невиконаного зобов'язання у сумі 6003,31 грн. не надано, то позовні вимоги про стягнення 6003,31 грн. заборгованості визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заявленого відповідачем затвердження графіку заборгованості, суд зазначає наступне:

Приписами п. 6. ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право розстрочити виконання рішення. При цьому, підставами для встановлення розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду є наявність, підтверджених належними доказами, обставин за наявності яких виконання рішення ускладнюється чи видається неможливим.

Натомість, відповідачем не наведено жодних доказів на підтвердження існування виняткових обставин, що можуть бути підставою для застосування судом права передбаченого п. 6. ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

У зв'язку із наведеним, суд не вбачає підстав для задоволення заяви відповідача щодо затвердження графіку заборгованості.

Позивачем, також, заявлено до стягнення (у редакції заяви про зменшення позовних вимог) 3% річних у розмірі 575,82 грн. та пеню у розмірі 8102,81 грн.

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати наданих послуг та виконаних робіт передбачена п. 5.2. договору.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що підлягають до сплати кредиторові.

З розрахунку позивача доданого до позовної заяви вбачається, що позивач здійснює нарахування пені та 3% річних за наступні періоди: з 21.01.2016 по 27.01.2016, з 28.01.2016 по 02.03.2016, з 03.03.2016 по 21.04.2016, з 22.04.2016 по 26.05.2016, з 27.04.2016 по 31.05.2016 на суму боргу 53074,00 грн. без урахування часткових оплат, які були здійснені відповідачем 25.01.2016 у сумі 942,89 та 05.02.2016 у сумі 38127,80 грн.

За розрахунком суду (здійсненого в межах заявлених позивачем періодів) сума пені, що підлягає стягненню з відповідача становить 2818,60 грн., а саме:

255,22 грн. за період з 21.01.2016 по 24.01.2016 на суму боргу 53074,00 грн.;

250,69 грн. за період з 25.01.2016 по 28.01.2016 на суму боргу 52131,11 грн.;

438,70 грн. за період з 29.01.2016 по 04.02.2016 на суму боргу 52131,11 грн.;

471,37 грн. за період з 05.02.2016 по 03.03.2016 на суму боргу 14003,31 грн.;

824,89 грн. за період з 04.03.2016 по 21.04.2016 на суму боргу 14003,31 грн.;

508,86 грн. за період з 22.04.2016 по 26.05.2016 на суму боргу 14003,31 грн.;

68,87 грн. за період з 27.05.2016 по 31.05.2016 на суму боргу 14003,31 грн.

За розрахунком суду сума 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача становить 199,24 грн., а саме:

17,45 грн. за період з 21.01.2016 по 24.01.2016 на суму боргу 53074,00 грн.;

47,13 грн. за період з 25.01.2016 04.02.2016 на суму боргу 52131,11 грн.;

134,66 грн. за період з 05.02.2016 по 31.05.2016 на суму боргу 14003,31 грн.;

Таким чином, позовні вимоги про стягнення пені та 3% річних підлягають задоволенню частково.

При цьому, суд зазначає, що в силу приписів ч. 7 ст. 180 ГК України, закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд задовольняє позовні вимоги Комунального підприємства "Київський метрополітен" частково.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Київський метрополітен" (03056, м. Київ, пр-т Перемоги, буд. 35, ) заборгованість у розмірі 6003,31 грн., 3% річних у розмірі 199,24 грн., пеню у розмірі 2818,60 грн. та судові витрати у розмірі 846,70 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 27.09.2016.

Суддя С.О. Турчин