ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2016 року Справа № 923/760/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К. при секретарі судового засідання Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальностю "АТ Каргілл"

до Приватного сільськогосподарського підприємства "Садове"

про стягнення 218733,22 грн,

за участі представників:

позивача ОСОБА_1 (представника за дорученням),

відповідача ОСОБА_2 (представник аза дорученням),

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача 218733,22 грн, з яких: 175706,20 грн основної заборгованості, 4246,50 грн річних, 17928,11 грн пені та 20852,41 грн штрафу. Безпосередньо позовні вимоги ґрунтуються на неналежному виконанні відповідачем взятих на себе зобовязань щодо оплати вартості товару за договором поставки № СVS 57958 від 02.12.2013. Фактично спір виник між сторонами у звязку з коригуванням позивачем вартості товару по відношенню до курсу іноземної валюти.

Відповідачем зазначені вимоги не визнаються з посиланням на той факт, що коригування ціни товару по відношенню до іноземної валюти здійснене позивачем в односторонньому порядку без узгодження з ним шляхом підписання відповідної специфікації, а вартість товару була відповідачем своєчасно сплачена у повному обсязі.

Розгляд справи проведено в судових засіданнях, які відбулися 28.07.2016, 06.09.2016, 20.09.2016, 27.09.2016 та 03.10.2016. Строк розгляду справи судом продовжувався відповідною ухвалою від 06.09.2016.

Підчас судового розгляду справи відповідачем було заявлене клопотання про витребування у позивача додаткових документів, яке частково судом задоволено з метою сприяння сторонам у забезпеченні їх процесуальних прав.

Крім викладеного судом встановлено, що 2 грудня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» та Приватним сільськогосподарським підприємством «Садове» укладено договір поставки № СVS 57958, відповідно до умов якого позивач, діючи в якості постачальника, зобовязався поставити відповідачу, як покупцю, товар, а саме насіння зернових, олійних, технічних культур, засоби захисту рослин, добрива згідно Специфікацій до цього договору, а покупець, в свою чергу, зобовязався прийняти та оплатити товар.

Відповідно до пунктів 2.1 та 3.1 договору сторонами обумовлено, що загальна кількість товару та його ціна зазначаються у специфікації, яка є частиною договору.

Поряд з цим, щодо ціни товару та порядку розрахунків сторонами встановлені наступні умови:

- за пунктом 3.1. ціна товару підлягає коригуванню у відповідності до пункту 3.4. договору;

- за пунктом 3.4. сторони можуть обрати один із передбачених способів розрахунків: «повна попередня оплата, без застосування базової ціни товару», «повна попередня оплата із застосуванням базової ціни товару», «часткова (повна) оплата після поставки товару із застосуванням базової ціни товару»;

- за пунктом 3.4.3.1. покупець зобовязаний сплатити постачальнику вартість товару платіжним дорученням шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника;

- за пунктом 3.4.3.2. покупець зобовязаний сплатити постачальнику повну вартість товару, скориговану згідно умов цього договору, платіжним дорученням шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника не пізніше терміну, визначеному у відповідній специфікації;

- за пунктом 3.4.3.3. базова ціна товару по кожному виду товару і його загальна вартість вказується в специфікації. Вказані в ній в гривнях ціна і вартість товару підлягають коригуванню на момент виставлення рахунка-фактури або дати фактичного зарахування коштів на банківський рахунок постачальника у випадку сплати за простроченим рахунком, якщо курс банку змінився більше, ніж на 1% в порівнянні з курсом банку на дату підписання відповідної специфікації;

- за пунктом 3.4.3.4.4. у випадку, якщо покупець сплачує за товар за простроченим рахунком, коригування остаточної ціни товару здійснюється за наступною формулою: «остаточна ціна товару = К1 ((базова ціна товару / К2 ОЧ1 / К3 / К-ть ОЧ2 / К4 / К-ть) ОЧ1 / К3 / К-ть х Зм х М ОЧ2 / К4 / К-ть х Зм х М) + ОЧ1 / К-ть + ОЧ2 / К-ть), де: К1 курс Банку долара США на дату виставлення рахунку-фактури для здійснення остаточного розрахунку; К2 курс Банку долара США на дату підписання Специфікації; К3, К4 курс Банку долара США на дату фактичного зарахування коштів; ОЧ1, ОЧ2 часткова оплата; К-ть кількість товару; Зм коефіцієнт для розрахунку розміру знижки; М кількість повних місяців достроково оплати від дати часткової оплати до дати остаточного розрахунку;

- за пунктом 3.4.2.2. під курсом Банку розуміється середній курс ПАТ «КІБ Креді ОСОБА_3» долара США до гривні для здійснення розрахунків по безготівковим операціям купівлі-продажу іноземної валюти. Курс банку підтверджується довідкою банку з підписом та печаткою;

- за пунктом 3.5. сторонами обумовлено, що процедура коригування ціни товару є чинною протягом усього строку дії договору і вона не є зміною умов договору;

- за пунктом 3.9. договору постачальник погоджується поставити покупцеві товар протягом строку дії цього договору на умовах оплати після поставки товару на загальну суму по всьому асортименту товару не більш як 123600 грн, що складає 15000 доларів США на дату укладення договору.

В межах укладеного договору поставки між сторонами підписано Специфікацію № 1/57958 від 02.12.2013, за змістом якої визначені серед іншого наступні умови поставки: товаром є Амофос фасований, в кількості 20 тон, базовою ціною 1 тони без ПДВ 5666,70 грн, загальною вартістю з ПДВ 121600,80 грн, строком поставки 19.12.2013, терміном оплати 10.10.2014, коригування ціни здійснюється відповідно до положень договору.

На виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу за видатковою накладною № 30485/4579820 від 05.12.2013 та акту приймання-передачі мінеральних добрив № 1 від 05.12.2013 обумовлений товар 20 тон амофосу на суму 121600,80 грн. Водночас, вартість поставленого товару позивачем була збільшена (скоригована у звязку зі збільшенням курсу долара США станом на 09.10.2014) до 191108,05 грн на підставі пункту 3.4. договору, що слідує з рахунку-фактури № 57958/2488 від 09.10.2014.

В свою чергу, відповідачем вартість отриманого товару оплачена в сумі 121600 грн, а саме: платіжним дорученням № 72 від 11.12.2014 сплачено 80000 грн, платіжним дорученням № 77 від 17.12.2014 сплачено 41600 грн; що слідує з виписки Філії «КІБ» ПАТ «Креді ОСОБА_3» по рахунку позивача № 7001/UAH.

Як слідує з розрахунку заборгованості, який зроблений позивачем, відповідач не сплатив вартість отриманого товару у повному обсязі та у встановлений договором строк, у звязку з чим заборгував станом на 04.07.2016 175706,20 грн. Ця сума є різницею між остаточною ціною товару станом на 04.07.2016, яка складає 297306,20 грн (з розрахунку: 14865,31 грн за 1 тону х 20 тон = 297306,20 грн), та сумою часткової сплати 121600 грн (297306,20 121600 = 175706,20 грн). При розрахунку остаточної ціни товару станом на 04.07.2016 позивачем застосовано курсову різницю між курсом долара США станом на день підписання специфікації та курсом долара США станом на 04.07.2016.

На цю суму позивачем було виставлено рахунок-фактуру № 57958/727 від 04.07.2016, в якому зазначено, що відповідач зобовязаний сплатити 175706,20 грн за несплату 11,819 тон поставленого амофосу.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає, що у відповідності до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктами господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. В свою чергу, за частиною 1 статті 174 того ж Кодексу господарські зобовязанні виникають серед іншого з господарського договору.

Істотні умови господарського договору визначені статтею 180 ГК України. Так, за положеннями цієї норми зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

В даному випадку між позивачем та відповідачем укладено господарський договір поставки, в якому передбачені вказані вище істотні його умови, в тому числі предмет, ціна та строк дії договору. Зокрема, ціна та предмет визначені у специфікації, яка є частиною договору.

Аналіз правовідносин, які існували між сторонами свідчить, що за своєю юридичною природою між ними укладено договір поставки, згідно до приписів статті 712 Цивільного кодексу України за яким продавець зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупцеві, а останній зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За статтями 524 та 533 того ж Кодексу сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязань в іноземній валюті, у звязку з чим сума, що підлягає сплаті у гривні, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом.

За таких обставин, суд зазначає, що позивачем правомірно застосовано курсову різницю, оскільки відповідач оплату вартості продукції здійснив не у строк до 10.10.2014, а також не за ціною товару, яка змінилася у звязку з коливанням національної валюти до курсу долара США.

Відповідно до частини 7 статті 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від виконання умов договору не допускається, а тому несплата відповідачем 175706,20 грн основної заборгованості, яка є, фактично, курсовою різницею вартості товару між датою поставки та датою оплати, є порушенням господарських зобовязань за вказаним договором, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому судом не приймаються до уваги заперечення відповідача щодо необхідності коригування ціни товару по відношенню до іноземної валюти лише за погодженням з ним та шляхом підписання відповідної специфікації, оскільки такий обовязок не встановлений договором та спростовується вказаними вище умовами договору щодо визначення ціни товару.

Через несвоєчасне виконання зобовязань за договором позивачем нараховані відповідачу відповідно до розрахунків, доданих до матеріалів справи, 4246,50 грн річних, 17928,11 грн пені та 20852,41 грн штрафу, у звязку з чим, вирішуючи спір щодо правомірності нарахування цих сум, суд зазначає наступне.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобовязань передбачені приписами статей 534, 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України, а також статтями 229-234 Господарського кодексу України.

З урахуванням приписів частини другої статті 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобовязання є обовязок боржника сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

В даному випадку позивачем річні нараховані:

- в сумі 958,16 грн за період з 11.10.2014 по 10.12.2014 від суми заборгованості 191108,05 грн;

- в сумі 54,79 грн за період з 11.12.2014 по 16.12.2014 від суми заборгованості 111108,05 грн;

- в сумі 3233,55 грн за період з 17.12.2014 по 04.07.2016 від суми заборгованості 69508,05 грн.

Обрахунок річних судом перевірений, він є правильним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Водночас, за статтею 230 ГК України неустойкою є грошова сума, яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до пункту 6.3. договору у випадку прострочення оплати товару покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від простроченої суми за кожний день прострочення, але не більше 10% від загальної вартості товару, а також при простроченні оплати тривалістю більш ніж 30 календарних днів зобовязаний сплатити штраф у розмірі 30% від несплаченої в установлений строк вартості товару.

На підставі вказаних договірних умов позивачем нараховані:

пеня:

- в сумі 4319,57 грн за період з 11.10.2014 по 12.11.2014 від суми заборгованості 191108,05 грн, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ 25%;

- в сумі 4104,90 грн за період з 13.11.2014 по 10.12.2014 від суми заборгованості 191108,05 грн, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ 28%;

- в сумі 511,40 грн за період з 11.12.2014 по 16.12.2014 від суми заборгованості 111108,05 грн, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ 28%;

- в сумі 2719,38грн за період з 17.12.2014 по 05.02.2015 від суми заборгованості 69508,05 грн, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ 28%;

- в сумі 1930,99 грн за період з 06.02.2015 по 03.03.2015 від суми заборгованості 69508,05 грн, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ 39%;

- в сумі 4341,87 грн за період з 04.03.2015 по 10.04.2015 від суми заборгованості 69508,05 грн, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ 60%.

та штраф:

- в сумі 20852,41 грн, який складає 30% від суми заборгованості 69508,05 грн.

Перевіривши названі обрахунки, суд зазначає про їх правильність.

Водночас, при вирішенні спору відносно стягнення сум нарахованих штрафу та пені, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 233 Господарського кодексу України, а також пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України щодо права суду зменшити розмір штрафних санкцій.

Так, принцип свободи договору декларується в статтях 3, 627 ЦК України. Разом з тим, здійснення особами цивільних прав певним чином обмежується. Зокрема, згідно статті 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені цією статтею, суд може застосувати наслідки, встановлені законом, а саме за статтею 16 ЦК України, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень статті 13 цього ж Кодексу.

Відповідно до статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. Якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (аналогічні положення містяться в статті 551 ЦК України). При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Згідно частиною 1 статті 627 того ж Кодексу, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, вимога врахування принципу розумності є прямою вимогою Закону до договору. Тобто, сума неустойки, яка передбачається в договорі, повинна бути розумною.

В даному спорі позивач не надав суду належних доказів спричинення йому збитків у звязку із невиконанням відповідачем обовязків по договору.

Суд також враховує той факт, що позивач протягом тривалого часу, а саме починаючи з моменту отримання грошових коштів від відповідача в сумі 121600 грн (грудень 2014 року) по липень 2016 року не повідомляв відповідача про коригування ціни товару в сторону її збільшення, хоча у відповідно до пункту 3.6. договору він повинен був надати покупцеві розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної на відповідну суму, не вів будь-яких перемовин з відповідачем з приводу неповної оплати вартості товару, хоча нарахування неустойки здійснив лише при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості, а не за наслідками невиконання відповідачем свого обовязку за результатами несвоєчасного та неповного проведення платежу у грудні 2014 року.

Водночас, суд зазначає, що сторонами у договорі визначена подвійна відповідальність відповідача нарахуванням як штрафу, так і пені у випадку несвоєчасної або неповної оплати вартості товару.

У звязку з цим, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до 1000 грн та штрафу до 1000 грн, які є достатньою сатисфакцією для позивача за допущені відповідачем порушення умов договору.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення пені та штрафу підлягають задоволенню в сумі 1000 грн відповідно кожного.

Враховуючи викладене та обґрунтованість позовних вимог в частині позову (на 83,14 % до стягуваної суми), судовий збір, сплачений позивачем при заявлені позову, покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам із застосуванням приписів статті 49 ГПК України та пункту 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України», а саме в розмірі 2727,81 грн.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

в и р і ш и в :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства «Садове» (адреса: 75622 Херсонська область, Голопристанський район, селище Садове, вул. Леніна, буд. 3; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Каргілл» (адреса: 01601 м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3; ) 175607,20 грн основної заборгованості, 4246,50 грн річних, 1000 грн пені, 1000 грн штрафу та 2727,81 компенсації по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову в задоволенні позовних вимог відмовити.

Повне рішення підписане 3 жовтня 2016 року

Суддя М.К. Закурін