КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2016 р. Справа№ 910/4204/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Яковлєва М.Л.

при секретарі судового засідання Даниленко Т. О.,

за участю представників сторін:

від позивача: Заруба О. В. (по довіреності б/н від 01.06.2016)

від відповідача: не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001"

на рішення господарського суду міста Києва від 21.04.2016

у справі № 910/4204/16 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001"

до публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк"

про стягнення 569 941,24 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 21.04.2016 у справі № 910/4204/16 відмовлено у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" про стягнення з публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" 569941,24 грн., як безпідставно набутого майна.

Рішення обґрунтоване тим, що на позивача у даній справі поширюються обмеження щодо задоволення його вимог до ПАТ "Укрінбанк" під час запровадження в банку тимчасової адміністрації, які встановлені приписами пункту 1 частини п'ятої статті 36 Закону України " Про систему гарантування вкладів фізичних осіб ", а тому позивач повинен заявити свої кредиторські вимоги в порядку процедури ліквідації ПАТ "Укрінбанк".

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційної скаргою на рішення суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду м. Києва від 21.04.2016 у справі № 910/4204/16 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні вимоги позивача, оскільки, позивачем помилково перераховані кошти 24 та 25 листопада, тобто, до запровадження тимчасової адміністрації у відповідача. Позивач в апеляційній скарзі наполягає на тому, що правовідносини між сторонами не полягають в обов'язку щодо передання майна, виконання робіт, надання послуг, сплати грошей, а полягають у повернені безпідставно набутих коштів, що носить немайновий, організаційний характер, а отже на позивача не розповсюджуються норми встановлені Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". На думку апелянта, перераховані грошові кошти знаходилися на рахунку „кредитові суми до з'ясування" і являються власністю позивача, таким чином, зазначені грошові кошти не підлягають внесенню до ліквідаційної маси банку.

Ухвалою апеляційної інстанції від 27.05.2016 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" прийнято до провадження (головуючий суддя Федорчук Р. В., судді: Лобань О. І., Майданевич А. Г.) та призначено її до розгляду на 29.06.2016 за участю уповноважених представників сторін.

Ухвалою суду від 29.06.2016 розгляд апеляційної скарги відкладено на 03.08.2016.

01.08.2016 через відділ канцелярію суду від позивача по справі надійшли додаткові пояснення по справі, в яких апелянт зазначив, що постановою Окружного адміністративного суд м. Києва від 16.03.2016 у справі № 826/1162/16 визнано незаконною та скасовано постанову Правління Національного банку України № 934 від 24.12.2014 року „Про віднесення Публічного акціонерного товариства „Укрінбанк" до категорії неплатоспроможних", а також визнано та незаконним та скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 239 від 24.12.2015 „Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ „Укрінбанк" та делегування повноважень тимчасової адміністрації банк".

У зв'язку з перебування судді Майдневич А. Г. на лікарняному сформовано для розгляду апеляційної скарги колегію суддів у наступному складі: Федорчук Р. В. - головуючий суддя, судді: Яковлєв М. Л., Лобань О. І.

Ухвалою суду від 03.08.2016 розгляд апеляційної скарги відкладено на 05.09.2016.

Представник позивача в судове засідання 05.09.2016 з'явився та підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 05.09.2016 не з'явився, про причини неявки суду невідомо.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 29.09.2014 р. між товариством з обмеженою відповідальністю „Україна 2001" та ПАТ "Мегабанк" укладено договір банківських рахунків юридичної особи № 10/89 на підставі якого банк відкрив поточний рахунок № 9 в українських гривнях та зобов'язався здійснювати його розрахунково - касове обслуговування.

24.11.2015 р. та 25.11.2015 позивач надіслав до банку - ПАТ "Мегабанк" платіжні доручення № 11152, № 11154 на перерахування товариству з обмеженою відповідальністю "Соларис" на рахунок № 0588 в ПАТ " Український інноваційний банк" коштів в розмірі 569 941,24 грн. за поставлений товар. Кошти списані з рахунку позивача 24.11.2015 р. та 25.11.2015р., про що свідчить відмітка на платіжних дорученнях банку.

28.11.2015 товариство з обмеженою відповідальністю "Соларис" надіслало позивачу повідомлення про закриття рахунку № 0588 в ПАТ "Український інноваційний банк" 24.09.2015 року. Закриття зазначеного рахунку підтверджуються довідкою відповідача від 24.09.2015 № 5059/0215.

Зважаючи на наведені обставини, позивач звернувся з позовом до ПАТ "Український інноваційний банк" про повернення безпідставно отриманих коштів в розмірі 569 941,24 грн. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що кошти в розмірі 569941,24 грн. були помилково перераховані на рахунок товариства з обмеженою відповідальністю "Соларис" № 0588 в ПАТ "Укрінбанк", оскільки, станом на дату здійснення платежу, вказаний рахунок був закритий.

За результатами оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, та виходячи з викладених вище обставин, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність заявлених позовних вимог зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 1089 Цивільного кодексу України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

В силу вимог ст. 1090 Цивільного кодексу України зміст і форма платіжного доручення та розрахункових документів, що подаються разом з ним, мають відповідати вимогам, встановленим законом і банківськими правилами. Банк не має права робити виправлення у платіжному дорученні клієнта, якщо інше не встановлено законом або банківськими правилами.

Приписами ст. 1091 Цивільного кодексу України встановлено, що банк, що прийняв платіжне доручення платника, повинен перерахувати відповідну грошову суму банкові одержувача для її зарахування на рахунок особи, визначеної у платіжному дорученні.

Згідно з п. 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Національного банку України № 22 від 21.01.04. (далі - Інструкція) неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" дата валютування - зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача. До настання дати валютування сума переказу обліковується в обслуговуючих отримувача банку або в установі - учасників платіжної системи.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" обслуговуючий отримувача банк у розрахунковому документі зобов'язаний перевірити відповідність номера рахунка отримувача та коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України / реєстраційним (обліковим) номером платника податків / реєстраційним номером облікової картки платника податків - фізичної особи (серії та номера паспорта, якщо фізична особа відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відмітку в паспорті) і зараховувати кошти на рахунок отримувача лише в разі їх збігу. У противному разі банк, що обслуговує отримувача, має право затримати суму переказу на строк до чотирьох робочих днів. У разі неможливості встановлення належного отримувача банк, що обслуговує отримувача, зобов'язаний повернути кошти, переказані за цим документом, банку, що обслуговує платника, із зазначенням причини їх повернення. У разі недотримання вищезазначеної вимоги відповідальність за шкоду, заподіяну суб'єктам переказу, покладається на банк, що обслуговує отримувача.

Згідно пунктів 2.31. - 2.32. Інструкції банк отримувача зобов'язаний перевірити відповідність номера рахунку отримувача і його коду, що зазначені в електронному розрахунковому документі, і зараховувати кошти на рахунок отримувача, лише якщо вони збігаються. У разі їх невідповідності банк має право затримати суму переказу на строк до чотирьох робочих днів (у які враховується і день надходження до банку отримувача електронного розрахункового документа) для встановлення належного отримувача цих коштів, яку зараховує на рахунок "Кредитові суми до з'ясування". Банк має забезпечити зберігання належним чином оформленої/го (засвідченої/го підписом відповідального виконавця чи електронним цифровим підписом) паперової копії електронного розрахункового документа чи електронного розрахункового документа. Для встановлення належного отримувача банк отримувача зобов'язаний надіслати банку платника запит щодо уточнення номера рахунку та/або коду отримувача. Обмін запитами щодо уточнення цих реквізитів та відповідями здійснюється засобами платіжної системи в захищеному вигляді за допомогою окремих типів електронних документів, формати та правила заповнення яких визначаються цією платіжною системою. Якщо немає змоги встановити належного отримувача, або не надійшли уточнені дані від банку платника, то банк не пізніше четвертого робочого дня зобов'язаний повернути кошти банку, що обслуговує платника, із зазначенням номера та дати електронного розрахункового документа та причини повернення.

Пунктом 2.35 Інструкції встановлено, що кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку. Банк, що обслуговує неналежного отримувача, не несе відповідальності за своєчасність подання ним розрахункового документа на повернення помилково зарахованих на його рахунок коштів.

Строк, протягом якого неналежний отримувач повинен повернути кошти, що помилково зараховані на його рахунок, визначений п. 6 Указу Президента України "Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України" від 16.03.1995р., відповідно до якого підприємства, незалежно від форм власності, мають повертати у п'ятиденний строк платникам помилково зараховані на їх рахунки кошти.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому в силу частини другої цієї статті зазначені положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї статті застосовується також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов'язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.01.2013 у справі 5006/18/13/2012, згідно з якою аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

В даному випадку майном є грошові кошти, які були отримані відповідачем у зв'язку з їх перерахуванням позивачем на рахунок третьої особи, який було закрито.

Згідно ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Як зазначалось вище, спірні кошти було перераховано та проведено банком 24.11.2015 та 25.11.2015 та у зв'язку з тим, що такі кошти було отримано відповідачем без достатньої правової підстави, вони мали бути повернуті в п'ятиденний строк позивачу.

Судом встановлено, що 24.12.2015 р. постановою Правління Національного банку України №934 ПАТ "Укрінбанк" віднесено до категорії неплатоспроможних банків, а рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб №239 від 24.12.2015 р. в ПАТ " Укрінбанк " введено тимчасову адміністрацію.

Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

У спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. При цьому під кредиторами банку маються на увазі юридичні або фізичні особи, які мають документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Водночас, відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації.

Частиною 2 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статі 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Згідно з положеннями ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури ліквідації банку: припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку. Під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до ст. 52 цього Закону.

Згідно з ч. 4 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку; вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює, в тому числі, такі повноваження: здійснює повноваження органів управління банку; приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб; тощо (ч. 1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості, визначеній у ч. 1 ст. 52 цього Закону.

Задоволення кредиторських вимог поза межами процедури ліквідації банку не узгоджується з положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", суперечить вказаному Закону та призводить до порушення в цілому балансу інтересів кредиторів банку.

При цьому, безпідставним є посилання позивача на те, що спірні кошти підлягають поверненню з підстав, що їх було перераховано відповідачу ще до введення у останнього тимчасової адміністрації, оскільки, запровадження в банку тимчасової адміністрації та/або введення процедури ліквідації унеможливлює виконання банком своїх зобов'язань поза межами названих процедур, в тому числі щодо повернення помилково перерахованих коштів.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду України від 25.03.2015р., від 01.04.2015р., від 01.04.2015р., від 10.06.2015р. та від 03.02.2016р. у справах №3-24гс15, №3-34гс15, №3-25гс15, №3-223гс15, №3-1182гс15.

Апелянт на підтвердження зазначеного в апеляційній скарзі надав апеляційному суду докази визнання незаконною та скасування постанови Правління Національного банку України № 934 від 24.12.2015 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "УкрІнБанк" до категорії неплатоспроможних"; визнання незаконним та скасовання рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 239 від 24.12.2015 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УкрІнБанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку" та зобов'язання Національний банк України надати термін в 95 днів для відновлення платоспроможності Публічного акціонерного товариства "УкрІнБанк". (постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2016р. у справі №826/1162/16 та ухвала Київського апеляційного господарського суду від 29.04.2016р.).

Апеляційний господарський суд не бере зазначені обставини до уваги, адже постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2016р. у справі №826/1162/16 не передбачає відновлення банківської ліцензії та порядку відновлення діяльності ПАТ «УкрІнБанк».

Зважаючи на наведене, розгляд вимог кредиторів у ПАТ «УкрІнБанк» станом на день подачу позовної заяви та на день розгляду справи по суті здійснюється у відповідності до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Таким чином, господарський суд дійшов правомірних висновків, що на позивача поширюються обмеження щодо задоволення його вимог до ПАТ "Укрінбанк" під час запровадження в ньому тимчасової адміністрації, які встановлені приписами пункту 1 частини п'ятої статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та позивач повинен заявити свої кредиторські вимоги в порядку процедури ліквідації ПАТ "Укрінбанк".

Враховуючи вищевикладене, господарський суд м. Києва всебічно, повно і об'єктивно з'ясував всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, у тому числі і доводам апеляційної скарги, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст.103 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

В той же час, доводи скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" на рішення господарського суду м. Києва від 21.04.2016 у справі № 910/4204/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду м. Києва від 21.04.2016 у справі № 910/4204/16 залишити без змін.

3. Справу № 910/4204/16 повернути до господарського суду м. Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді О.І. Лобань

М.Л. Яковлєв