ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2016 р. Справа № 914/432/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Марко Р.І.

ОСОБА_1

при секретарі Кобзар О.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Агроком-центр, с. Убині, Камянка-Бузького району, вх. №01-05/1708/16 від 05.04.2016 року

на рішення господарського суду Львівської області від 22.03.2016 року

у справі № 914/432/16

за позовом: ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Агроком-центр, с. Убині, Камянка-Бузького району

до відповідача: ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Агроном-центр, м. Львів

про: визнання недійсним Договору №03/06 від 12.06.2013 року

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 представник на підставі довіреності б/н від 11.05.2016 року;

від відповідача: ОСОБА_4 представник на підставі довіреності б/н від 22.02.2016 року;

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Львівської області від 22.03.2016 року у справі №914/432/16 (суддя Кидисюк Р.А.) у позовних вимогах ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Агроком-центр, до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Агроном-центр, про визнання недійсним Договору №03/06 від 12.06.2013 року відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Львівської області від 22.03.2016 року у справі №914/432/16, позивач ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Агроком-центр, с. Убині, Камянка-Бузького району, подав апеляційну скаргу.

Зокрема, скаржник у поданій апеляційній скарзі зазначає про те, що рішення про надання попередньої згоди на укладання із ТзОВ «Агроном Центр» Договору № 03/06 від 12.06.2013 р. загальними зборами учасників ТзОВ «Агроком Центр» не приймалось, як і не приймалось рішень про обрання уповноваженої особи для представлення інтересів учасників ОСОБА_2 у його відносинах з ТзОВ «Агроном Центр», Директором ТзОВ «Агроком Центр» ОСОБА_5 укладено із ТзОВ «Агроном Центр» 12 червня 2013 року Договір № 03/06 та Додатковий договір № 1 до Договору № 03/06 від 12.06.2013 року без відповідних на те повноважень. Апелянт стверджує те, що фактично господарські операції по постачанню Відповідачем товару Позивачу на виконання умов спірного Договору не підтверджуються всіма необхідними первинними документами бухгалтерського обліку з урахуванням реального часу здійснення операцій, відсутності у відповідача виробничих та складських приміщень для цього, трудових ресурсів, технічного персоналу, основних фондів, спеціальних засобів для транспортування товару, засобів для навантаження та розвантаження товару. Слідчим управлінням фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 від 08.02.2016 року за фактом умисного ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах, вчинених при здійсненні господарських операцій між ТзОВ «Агроком Центр», ТзОВ «Агроном Центр» та ПП «Заготівельник - 2009», м. Тернопіль. Ця обставина судом першої інстанції, на думку апелянта не досліджувалась.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 22.03.2016 р. у справі № 914/432/16 та задовольнити позов.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2016 року, справу №914/432/16 розподілили головуючому судді Костів Т.С. та іншим суддям, а саме: суддям Малех І.Б. та Марко Р.І..

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 07.04.2016 р., подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 26.04.2016 року.

Ухвалами суду від 26.04.2016 року та від 24.05.2016 року розгляд справи відкладався з підстав, наведених у них.

Розпорядженням керівника апарату суду № 262 від 06.06.2016 року у звязку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії ОСОБА_1 проведено автоматичну зміну сладу колегії суду.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.06.2016 року, справу №914/432/16 розподілили головуючому судді Костів Т.С. та іншим суддям, а саме: суддям Орищин Г.В. та Марко Р.І..

В судовому засіданні 07.06.2016 року оголошувалась перерва до 19.07.2016 року.

Ухвалою суду від 04.07.2016 року виправлено описку допущену в формулярі про оголошення перерви від 07.06.2016 року Львівського апеляційного господарського суду у даній справі, згідно якого дату до якої суд оголошує перерву важати 12.07.2016 року.

Ухвалою суду від 12.07.2016 року розгляд справи відкладався з мотивів, наведених у ній.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду № 443 від 02.08.2016 року у звязку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії ОСОБА_6В проведено автоматичну зміну сладу колегії суду.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 02.08.2016 року, справу №914/432/16 розподілили головуючому судді Костів Т.С. та іншим суддям, а саме: суддям Малех І.Б. та Марко Р.І..

В судовому засіданні 02.08.2016 року оголошувалась перерва до 30.08.2016 року.

Повідомленням від 30.08.2016 року, у звязку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії- Марка Р.І. судове засідання по даній справі не відбулося.

Ухвалою суду від 05.09.2016 року розгляд справи відкладався на 27.09.2016 року.

Представникам сторін розяснено їх права та обовязки згідно ст.22 ГПК України.

В судове засідання 27.09.2016 року зявився представник апелянта, подану ним апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, надав усні пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судове засідання зявився, проти поданої апеляційної скарги заперечив, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

як правильно встановлено судом першої інстанції, 12.06.2013 року між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Агроком Центр (покупець) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Агроном-Центр (продавець) укладено Договір №03/06, відповідно до п.1.1. якого Продавець зобовязався в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, передати у власність Покупцю, а Покупець зобовязався в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, прийняти та оплатити живу курку (Товар) згідно підписаних Сторонами накладних. 12.06.2013 р. між тими ж сторонами укладено Додатковий Договір №1 до Договору №03/06 від 12.06.2013 р.

як вбачається з тексту договору №03/06 від 12.06.2013 р. та Додаткового Договору №1 до нього від 12.06.2013 р., вони підписані від імені позивача директором ТзОВ Агроком Центр ОСОБА_5 та скріплені печаткою позивача.

На виконання умов Договору №03/06 від 12.06.2013 р. відповідач поставив, а позивач прийняв товар (живу курку) на загальну суму 11364489,82 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи відповідними видатковими накладними. Відповідач у відзиві на позовну заяву визнав, що позивач здійснив часткову оплату придбаного товару на суму 4275400 грн.; частина заборгованості у розмірі 3242778,70 грн. була відступлена відповідачем на користь факторингової компанії ТОВ ФК Комфорт Капітал. Таким чином, сума невиконаних грошових зобовязань позивача перед відповідачем за спірним договором складає 3846311,12 грн..

У поданій апеляційній скарзі апелянт зазначає про те, що при вирішенні даної справи суд першої інстанції не врахував інформації, що слідчим управлінням фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 від 08.02.2016 року за фактом умисного ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах, вчинених при здійсненні господарських операцій між ТзОВ «Агроком Центр», ТзОВ «Агроном Центр» та ПП «Заготівельник - 2009», м. Тернопіль. В світлі цієї інформації не було звернуто увагу на докази дійсності порушення прав позивача оскаржуваним договором та правильності обраного способу захисту таких прав.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів. Згідно з ст. 175 ГК України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Скаржник покликається на відсутність у самого позивача намірів реального настання правових наслідків, оскільки відсутні транспортні засоби для перевезення специфічних вантажів до яких відносяться кури, трудових та інших ресурсів у контрагента тощо. Однак, доказів цим твердженням суду не надано.

Згідно із ч. 3 ст. 215 ЦК України, надано право звернутись із позовом про визнання недійсним оспорюваного правочину лише одну із сторін або іншу заінтересовану особу, що заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, але лише тією, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Матеріали даної справи свідчать, що в основі звернення із позовом є намагання позивача забезпечити докази у кримінальному провадженні, а такий спосіб захисту, як визнання дійсним цього договору, законом не передбачений. Тому, позивач вимушений звернутись до суду саме із такими позовними вимогами. Таким чином, по-суті, звертаючись із позовом про визнання оскаржуваного договору недійсним, позивач намагається встановити факт дійсності договору.

Щодо стверджуваного фіктивного характеру правочину чи його суперечності інтересам держави і суспільства, то позивачем не доведено факту порушення безпосередньо його прав цим правочином з цих підстав. Та обставина, що слідчим управлінням фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 від 08.02.2016 року за фактом умисного ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах, вчинених при здійсненні господарських операцій між ТзОВ «Агроком Центр», ТзОВ «Агроном Центр» та ПП «Заготівельник - 2009», м. Тернопіль, не тягне за собою автоматично недійсності договору; господарський суд не підміняє собою функції органу досудового розслідування, а свої висновки щодо предмету спору робить лише у межах позовних вимог та на підставі доказів, поданих сторонами, що не перешкоджає встановленню відповідних обставин органом досудового слідства із використанням властивих йому засобів доказування.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права, але лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з приписами статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Припис даної норми кореспондується зі статтею 20 ГК України. Такий спосіб захисту зазначеного позивачем права як сторони дійсного договору, чинним законодавством не передбачений, не відповідає характеру стверджуваного порушення прав позивача при цьому зі сторони особи, не зазначеної стороною у справі. Така ж позиція відображена у рішеннях Вищого господарського суду України, зокрема, в постанові від 29.06.2006 р. у справі №21/710. Крім того, відповідно до п. 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові.

Водночас, скаржник також посилається і на відсутність повноважень у посадової особи на підписання договору, неправильність висновків суду першої інстанції щодо подальшого схвалення товариством правочину, вчиненого представником із перевищенням наданих повноважень.

При вирішенні спору суд першої інстанції підставно виходив з того, що згідно з ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, визнання правочину недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України. Частиною 2 ст. 203 ЦК встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Однак, посилання на те, що при підписанні із відповідачем спірного Договору №03/06 від 12.06.2013 року директор позивача ОСОБА_5 перевищив надані йому повноваження згідно Статуту, безпідставно не було прийняте до уваги судом. Так, підпунктом м) пункту 9.2. Розділу 9 Органи управління товариством Статуту ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Агроком Центр, затвердженого Рішенням зборів учасників ТзОВ Агроком Центр, яке оформлене протоколом №3 від 30.10.2012 р., встановлено, що до виключної компетенції загальних зборів учасників ОСОБА_2 належить надавати (а) попередню згоду на укладання угод (договорів, контрактів і т.д.) щодо купівлі та оренди (лізингу) майна (товарів) та придбання робіт, послуг для ОСОБА_2 на суму, що дорівнює або перевищує 3000 доларів США або еквівалент цієї суми в гривнях чи іншій вільноконвертованій валюті за курсом НБУ на дату прийняття рішення щодо надання згоди; та (б) надавати попередню згоду на укладання угод (договорів, контрактів і т.д.) щодо купівлі та оренди (лізингу) майна (товарів) та придбання робіт, послуг для ОСОБА_2 на суму, що дорівнює або перевищує 3000 доларів США або еквівалент цієї суми в гривнях чи іншій вільноконвертованій валюті за курсом НБУ на дату прийняття рішення щодо надання згоди, якщо загальна сума таких угод укладених ОСОБА_2 з тією самою особою протягом 365 днів, дорівнює або перевищує 3000 доларів США або еквівалент цієї суми в гривнях чи іншій вільноконвертованій валюті за курсом НБУ на дату прийняття рішення щодо надання згоди. Загальна сума оскаржуваного Договору перевищує еквівалент суми в 3000,00 доларів США у гривнях за курсом НБУ на час здійснення операцій, що підтверджується ОСОБА_4 звірки взаєморозрахунків, і становить 8121711,12 грн..

Таким чином, враховуючи суму договору, вказана особа у даному випадку не була наділена відповідним повноваженнями. Посилання суду першої інстанції на ту обставину, що обмеження повноважень керівника відсутні у відомостях, внесених до ЄДР, а тому їх слід вважати достовірними, не враховують змісту самого договору, у преамбулі якого йдеться про підстави повноважень підписантів.

Відповідно до п. 3.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобовязує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обовязку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Враховуючи, що згідно із умовами договору сторони були обізнані із змістом статуту скаржника, відповідачу за всіма обставинами повинно було бути відомо про наявність відповідних обмежень.

Відповідно до п. 3.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №11 (із змінами і доповненнями) Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Суд першої інстанції виходив з того, що прийняття позивачем виконання за Договором №03/06 від 12.06.2013 р. свідчить про схвалення дій представника, який уклав спірний договір з боку позивача, що в силу приписів ст. 241 ЦК України не дає підстав для визнання цього договору недійсним.

Та обставина, що контрагентом було частково сплачено кошти на рахунок скаржника, у даному випадку не свідчить про визнання правочину організацією, оскільки призначення платежу із посиланням на договір зазначалось не нею, а контрагентом. Згідно із ч. 3 ст. 1066 ЦК України, банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Закон не передбачає права банку коригувати чи контролювати зазначене платником у платіжному дорученні призначення платежу, а також відмовитись зараховувати кошти, що надійшли, на рахунок одержувача. Здійснюючи поставку товару, накладні зі сторони продавця підписувала особа, повноваження якої оскаржуються при укладенні договору, що теж не доводить визнання договору юридичною особою. Аналогічним чином було здійснено й уступку права вимоги на решту суми.

Таким чином, беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що за даних обставин відсутність належних повноважень підписанта є підставою для визнання договору недійсним.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. У встановленому законом порядку підстави, передбачені у ст. 104 ГПК України для скасування або зміни судового рішення були доведені суду належними доказами.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування судового рішення по справі № 914/432/16.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Львівський апеляційний господарський суд , -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Агроком-центр, с. Убині, Камянка-Бузького району, вх. №01-05/1708/16 від 05.04.2016 року-задоволити.

2.Рішення господарського суду Львівської області від 22.03.2016 року у справі № 914/432/16 скасувати. Прийняти нове рішення, яким визнати недійсним Договір № 03/06 від 12.06.2013 року, укладений між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Агроком-центр та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Агроном-центр.

3.Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Агроном-центр (79026, м.Львів, вул. Шкільна, 9в) на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Агроком-центр (80454, с.Убині, Камянка-Буський район, Львівська область, вул. Шкільна 9в) -1522,40 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги Львівським апеляційним господарським судом.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

5.Матеріали справи скеровуються до господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови суду оформлено і підписано відповідно до вимог статті 105 ГПК України 03.10.2016 року.

Головуючий-суддя Костів Т.С.

Суддя Марко Р.І.

Суддя Малех І.Б.