ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2016 р. Справа № 920/362/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Барбашова С.В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Белкікій О.В.

за участю представників сторін:

позивача: Кирилкін Р.О.

ОСОБА_6

відповідача: ОСОБА_3

третьої особи: Ромась І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу розглянувши апеляційну скаргу ТОВ "ЮА" (вх. № 1975С/3) на рішення господарського суду Сумської області від 13.06.2016 р. у справі № 920/362/16

за позовом ТОВ "ЮА", м. Суми

до ФОП ОСОБА_5., м. Суми

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Сумська міська рада, м. Суми

про скасування державних актів на право власності на землю

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2016 р. ТОВ "ЮА" звернулось до господарського суду Сумської області з позовом, в якому просив визнати незаконними та скасувати державні акти НОМЕР_1 та НОМЕР_2 на право власності на земельні ділянки, розташовані в АДРЕСА_1, з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,0056 га та кадастровим номером НОМЕР_4 площею 0,0063 га, видані 11 листопада 2009 року відповідачеві - фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що придбані відповідачем за договором купівлі-продажу від 24.11.2004 та третьої особи земельні ділянки загальною площею 0,0119 га були внесені відповідачем 24.11.2004 року до статутного фонду позивача, про що свідчить пункт 4.8 Статуту позивача та протокол зборів засновників від 24.11.2004 року.

Державні акти на право власності на дві земельні ділянки площею 0,0056 га та 0,0063 га, з яких складається спірна земельна ділянка загальною площею 0,0119 га, були отримані відповідачем лише 11.11.2009 року від третьої особи. У цих актах власником ділянок вказано відповідача, а не позивача.

Позивач вважає, що при оформленні державних актів відповідач приховав від третьої особи те, що 24.11.2004 року вищезгадані земельні ділянки внесені відповідачем до статутного фонду позивача.

Позивач стверджує, що у державних актах незаконно зазначено підставою виникнення права власності договір купівлі-продажу від 21.04.2004 року (правова підстава набуття права власності на землю відповідачем), а не протокол зборів засновників позивача (товариства з обмеженою відповідальністю "ЮА") від 24.11.2004 року, відповідно до якого власником земельних ділянок став позивач.

На думку позивача, наявність державних актів на право власності відповідача на вказані земельні ділянки суперечить статуту позивача та протоколу зборів засновників позивача від 24.11.2004 року, а тому ці державні акти незаконні і мають бути скасовані.

Позивач зазначає, що його право власності на вказані земельні ділянки не визнається відповідачем, а тому це право підлягає захисту шляхом пред'явлення позову про скасування правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності відповідача на спірні земельні ділянки.

Рішенням господарського суду Сумської області від 13.06.2016 року у справі 920/362/16 (суддя Левченко П.І. ) у позові відмовлено повністю.

Позивач подав на зазначене рішення до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Так, в своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом першої інстанції не дослідженого того факту ,що після створення ТОВ «ЮА» право власності на земельну ділянку, внесену до статутного фонду товариства, не було зареєстровано за ТОВ «ЮА» з причини відсутності на той момент державного акту на право власності на вказану земельну ділянку у попереднього власника, тобто ФОП ОСОБА_5, оригінал якого ТОВ «ЮА» повинно було надати Сумській міській раді для реєстрації права власності. Крім того, суд першої інстанції не дав належної оцінки тому факту, що під час державної реєстрації ТОВ «ЮА» реєстратор вніс відомості про створення юридичної особи з відповідним статутним капіталом, до складу якого входили спірна земельна ділянка.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22.07.2016 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 22.08.2016 р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 17.07.2016 р. задоволено клопотання представника ТОВ "ЮА" про його участь у судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду з розгляду справи №920/362/16, яке відбудеться 22.08.2016 року о 09:30 год., у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду за адресою: м. Харків, проспект Незалежності (Правди), 13, 1-й поверх, в залі судового засідання №131 в режимі відеоконференції.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22.08.2016 р. розгляд справи відкладено на 19.09.2016 р.

Представником позивача 14.09.2016 р. за вх. № 9091 надані додаткові пояснення в обгрунтування вимог позивача.

Представником Сумської міської ради 19.09.2016 р. надано за вх. № 9292 відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги позивача заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційних скаргах та відзивах на них доводи сторін, заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, відповідача, третьої особи та прокурора, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарг позивача задоволенню не підлягають, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, на підставі рішення Сумської міської ради (третя особа) від 24 березня 2004 року № 744-МР "Про продаж земельних ділянок громадянам" між третьою особою та відповідачем 21 квітня 2004 року був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким третя особа передала у власність відповідачеві земельну ділянку в АДРЕСА_1 загальною площею 0,0119 га (а.с. 17, 18).

Згідно пункту 5.1 договору, цей договір є підставою для видачі Державного акту на право приватної власності на землю.

Згідно частини першої статті 125 Земельного кодексу України (у редакції, діючій на протязі усього 2004 року), право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у 2004 році не одержував документа, що посвідчує його право власності на вищезгадану земельну ділянку (Державного акту на право власності на земельну ділянку) і, відповідно, не здійснювалася державна реєстрація документа, що посвідчує право власності на спірну земельну ділянку (Державного акту на право власності на земельну ділянку), оскільки такий документ не одержувався відповідачем як власником земельної ділянки, а відтак, згідно частини першої статті 125 Земельного кодексу України у діючій у 2004 році редакції, право власності на вищезгадану земельну ділянку у відповідача не виникло.

Не виникло у 2004 році у відповідача право власності на вищезгадану земельну ділянку і згідно Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-ІV, який набрав чинності 03.08.2004 року (далі - Закон № 1952).

Згідно статті 2 Закону № 1952 в редакції, яка діяла у 2004 році, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень; об'єкт нерухомого майна (нерухоме майно, нерухомість) - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці (будівлі, споруди, тощо), переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно статті 3 Закону № 1952 у діючий у 2004 році редакції, речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку встановленому цим Законом (частина перша статті 3 Закону № 1952).

Право власності на інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна (частина п'ята статті 3 Закону № 1952).

Правочини щодо нерухомого майна вчиняються, якщо право власності на це майно зареєстровано відповідно до цього Закону (частина шоста статті 3 Закону № 1952 в чинній станом на 24.11.2004 року редакції).

Оскільки право власності на вищезгадану земельну ділянку у відповідача до набрання чинності Законом № 1952 не виникло у зв'язку з тим, що він не одержав до 03.08.2004 року документа, що посвідчує право власності (державного акту на право власності на земельну ділянку) то, відповідно, не була здійснена його державна реєстрація, як того вимагала чинна у 2004 році редакція статті 125 Земельного кодексу України. Внаслідок цього право власності відповідача на спірну земельну ділянку, або інше майнове право відповідача, у 2004 р. не виникло.

З огляду на вищевикладене, відповідач, право власності якого на вищезгадану земельну ділянку у 2004 році не виникло, не мав права розпоряджатися спірною земельною ділянкою у 2004 році, зокрема, не мав права передавати спірну земельну ділянку у власність позивачеві як вклад до статутного фонду (статутного капіталу) останнього.

Як вбачається з матеріалів справи, у протоколі № 1 зборів засновників ТОВ "ЮА" (позивача) від 24.11.2004 року зазначено, що громадяни України ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вирішили виступити засновниками та створити товариство з обмеженою відповідальністю "ЮА", затвердити статут товариства, створити статутний фонд товариства у розмірі 109804,00 грн., розподілити частки учасників у статутному фонді товариства порівну - по 54902,00 грн., а також зазначено, що на момент державної реєстрації товариства ОСОБА_5 вносить до статутного фонду товариства, зокрема, земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1 загальною площею 0,0119 га, що належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 квітня 2004 року, вартістю 4902,00 грн.

Колегією суддів встановлено, що ані протокол № 1 зборів засновників ТОВ "ЮА" від 24 листопада 2004 року, ані статут ТОВ "ЮА", затверджений 24 листопада 2004 року зборами учасників ТОВ "ЮА", на підставі якого зареєстровано державним реєстратором 24.11.2014 року ТОВ "ЮА" як юридичну особу, не посвідчувалися нотаріусом як угоди про відчуження нерухомого майна, а тому на підставі цих документів (протоколу та статуту) не було здійснено державної реєстрації права власності за позивачем. Нотаріусом у даному випадку було лише засвідчено справжність підписів у протоколі та статуті громадян України ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а тому нотаріус не вимагав подання йому державного акту на право власності на земельну ділянку в оригіналі, як при посвідченні договору про відчуження земельної ділянки, тобто не перевіряв, чи виникло на той час у ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку, яку вона вносить до створюваного учасниками (засновниками) статутного фонду ще не існуючого на момент підписання цими учасниками протоколу та статуту товариства, оскільки державна реєстрація товариства з обмеженою відповідальністю "ЮА" відбулася хоча і в той же день - 24 листопада 2004 року, але після підписання учасниками товариства протоколу № 1 від 24.11.2004 року та статуту, а також після нотаріального посвідчення підписів учасників у тому протоколі та статуті.

Таким чином, ані на підставі протоколу № 1 зборів засновників товариства з обмеженою відповідальністю "ЮА" від 24.11.2004 року, ані на підставі статуту товариства з обмеженою відповідальністю "ЮА", затвердженого установчими зборами засновників (протокол № 1 від 24.11.2004 року), на підставі якого 24.11.2004 року було здійснено державну реєстрацію товариства з обмеженою відповідальністю "ЮА" як юридичної особи, не відбулась і не могла відбутися передача права власності на земельну ділянку площею 0,0119 га від ОСОБА_5, а відтак на підставі цих документів у товариства не виникло права власності на згадану земельну ділянку.

Також колегія суддів зазначає, що згідно статті 115 Цивільного кодексу України та статті 12 Закону України "Про господарські товариства", господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Однак, позивач не надав ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції доказів того, що учасник товариства ОСОБА_5 передала товариству земельну ділянку площею 0,0119 га, про яку йдеться у вищезгаданих протоколі та статуті.

Крім того, позивачем не надано до ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції ані акту приймання-передачі спірної земельної ділянки від ОСОБА_5 товариству, ані договору між ОСОБА_5 та товариством з обмеженою відповідальністю "ЮА" про передачу останньому згаданої земельної ділянки.

З урахуванням вищенаведеного, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту передачі ОСОБА_5 товариству земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 загальною площею 0,0119 га, на виконання протоколу № 1 зборів засновників товариства з обмеженою відповідальністю "ЮА" від 24.11.2004 року та пункту 4.8 статуту товариства з обмеженою відповідальністю "ЮА".

Оскільки, статтею 12 Закону України "Про господарські товариства" та статтею 115 Цивільного кодексу України визначено, що товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу, то за відсутності доказів факту передачі ОСОБА_5 товариству у власність вищезгаданої земельної ділянки безпідставним є твердження позивача, що він є власником спірної земельної ділянки, а відтак безпідставними та необґрунтованими є позовні вимоги позивача щодо визнання незаконними та скасування державних актів НОМЕР_1 та НОМЕР_2 на право власності на земельні ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,0056 га та кадастровим номером НОМЕР_4 площею 0,0063 га, виданих 11.11.2009 року відповідачеві.

Щодо посилань позивача на положення ст.152 Земельного кодексу України та ст. 393 Цивільного кодексу України, колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що згідно частини першої статті 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків (частина друга статті 152 Земельного кодексу України).

Частина третя статті 152 Земельного кодексу України також передбачає захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки (способи захисту), тобто мається на увазі захист наявних прав громадян та юридичних осіб.

У даному ж випадку позивач не довів, що він має право власності (є власником) або право землекористування на земельні ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,0056 га та кадастровим номером НОМЕР_4 площею 0,0063 га, державні акти НОМЕР_1 та НОМЕР_2 на право власності на які видані відповідачеві 11.11.2009 року.

Згідно статті 393 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним і скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акту. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Оскільки позивач не є власником земельної ділянки, його вимоги є безпідставним та необґрунтованими.

Також в судовому засіданні позивач послався на той факт, що він є власником майнових прав на земельну ділянку на підставі приписів ст. 377 ЦК України як набувач об'єктів нерухомості, які передані йому ОСОБА_5, що є окремою підставою позовних вимог.

Представник відповідачки заперечував цей факт і звертав увагу суду на той факт, що ніякі об'єкти нерухомості ОСОБА_5 позивачу не передавала, а зазначені в Статуті ТОВ «ЮА» літнє кафе, навіс та шиномонтажна майстерня є об'єктами малої архітектурної форми і ніколи не являлися об'єктами нерухомості.

Колегія суддів встановила, що позивач не має свідоцтва про право власності на нерухоме майно, розташоване на спірній земельній ділянці, в силу чого його доводи є безпідставним. Набуття власності на тимчасові будівлі (МАФи) не є передбаченою законом підставою набуття майнових прав на земельну ділянку.

Крім того, колегія суддів оцінює аргумент позивача, який полягає в тому, що його обґрунтування позову не обмежене посиланням на наявність права на земельну ділянку, а полягає також у необхідності захисту права позивача на отримання спірної ділянки у загальному порядку, що неможливо у зв'язку із реєстрацією права власності на землю за відповідачкою.

В цьому аспекті колегія суддів зазначає, що суд захищає лише передбачене законом право або охоронюваний законом інтерес. Посилання на таке право або такий інтерес позивач колегії суддів не навів, а абстрактне посилання на бажання отримати спірну земельну ділянку замість ОСОБА_5 не є інтересом, який захищений законом і підлягає судовому захисту.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження позивача, викладені ним в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведені належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі з'ясовані та правильно оцінені обставини у справі та ухвалене ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "ЮА" на рішення господарського суду Сумської області від 13.06.2016 р. у справі № 920/362/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 13.06.2016 р. у справі № 920/362/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Гребенюк Н. В.