КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2016 р. Справа№ 910/18853/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Станіка С.Р.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Єремов М.С. дов. № 14/20-66-16 від 06.04.2016р.

Григолінський С.О. дов. № 14/20-06-16 від 28.03.2016р.

від відповідача: Сугоняко О.О. дов.б/н від 09.09. 2016р.

розглянувши апеляційну скаргу Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2015р.

у справі № 910/18853/15 (суддя Селівон А.М.)

за позовом Державного публічного акціонерного товариства "Національна

акціонерна компанія "Украгролізинг"

до Міжнародної громадської організації "Луганське земляцтво"

про зобов'язання звільнити незаконно зайняті приміщення

В судовому засіданні 12.09.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Державне публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міжнародної громадської організації "Луганське земляцтво" про зобов'язання звільнити незаконно зайняті приміщення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на перебування відповідача в спірних приміщеннях без належних правових підстав, оскільки після внесення змін до умов Договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна № 01-10 від 01.02.01 р. в частині зменшення розміру орендованої площі на 94,2 кв. м. орендодавець вказаних приміщень зазначеної площі в оренду відповідачеві не передавав.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2015р. у справі №910/18853/15 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, без зясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апелянт вважає, що відсутність договору, акту приймання-передачі приміщень площею 94,2 кв.м. відповідачу в оренду на підставі листа №33 від 13.11.2014р. вказує на відсутність будь-яких зобов'язань (права і обов'язки для сторін не виникають). Виставлення позивачем відповідачеві рахунків на оплату оренди 105,6 кв.м. після закінчення договору оренди з ЛОБТІ «Світлиця» не свідчить про згоду Команії на оренду відповідачем вказаних площ в їх повному розмірі.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" 11.01.2016р. передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Шаптала Є.Ю., Куксов В.В.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2016р., у зв'язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю. у відпустці, сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя - Скрипка І.М., судді - Гончаров С.А., Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.01.2016р. колегію суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції склад колегії суддів змінювався, строк розгляду справи продовжувався, у відповідності до ст. 77 ГПК України у справі оголошувалась перерва, розгляд справи відкладався, останній раз на 12.09.2016р.

Представники позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 12.09.2016р. підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову з урахуванням додаткових пояснень, наданих суду апеляційної інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 12.09.2016р. заперечував проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Додаткові пояснення апелянта, датовані 07.04.2016р. №14/553, щодо додаткового обгрунтування підстав для скасування рішеня суду у зв'язку з тим, що позивач не є правонаступником ДЛП «Украгролізинг», спірний договір є припиненим у зв'язку з припиненням юридичної особи - орендодавця, колегією судів розцінюються як зміна підстав позову в розумінні ст.22 ГПК України, а колегія суддів позбавлена процесуальної можливості прийняти вказані підстави позову до розгляду, оскільки вони не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З цих же підстав, не підлягає розгляду заява апелянта про застосування преюдиції, оскільки позов у даній справі був заявлений з підстав перебування відповідача у спірних приміщеннях без належних підстав, оскільки після внесення змін до договору в частині зменшення розміру орендованої площі на 94,2 кв.м. позивач вказану площу приміщень відповідачеві не передавав, а преюдиційні факти стосуються, на думку апелянта того, що позивач не є правонаступником ДЛП «Украгролізинг» та що постанова КМУ від 11.04.2001р. №354 суперечить вимогам діючого на той час законодавства.

Однак це не позбавляє апелянта на можливість звернення в іншому позовному провадженні з відповідним позовом з урахуванням вказаних підстав позову.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01 лютого 2001 р. між Державним лізинговим підприємством "Украгролізинг", правонаступником якого в результаті перетворення та зміни найменування є Державне публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія Украгролізинг") (позивач у справі, орендодавець за договором) та Громадською організацією "Луганське земляцтво" (на даний момент Міжнародна громадська організація "Луганське земляцтво") (відповідач у справі, орендар у справі) укладено договір оренди індивідуального визначеного рухомого майна № 01-10 (далі - Договір оренди) відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - нежитлове приміщення (далі - Майно) площею 105, 6 кв. м, розміщене за адресою: м. Київ-23, вул. Мечникова, 16А, на 10 поверсі (ах) адмінбудинку, що перебуває на балансі ДЛП "Украгролізинг", вартість якого визначена згідно з актом і становить за експертною оцінкою, 399 450, 00 грн. Майно передається в оренду з метою розміщення офісу.

Згідно п. 2.2 Договору передача Майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Пунктом 2.4. Договору передбачено, що у разі припинення цього Договору Майно повертається орендарем орендодавцю - ДЛП "Украгролізинг". Орендар повертає Майно Орендодавцю аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором. Майно вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.

Розділами 2-9 Договору сторонами узгоджено умови передачі та повернення орендованого майна підприємства, орендну плату. використання амортизаційних відрахувань, обов'язки орендаря, права орендаря, обов'язки орендодавця, права орендодавця, відповідальність і вирішення спорів за договором тощо.

Відповідно до п. 10.1. договору цей договір укладено строком на 24 роки, що діє з 01 лютого 2001р., до 01 лютого 2025р. включно.

Згідно п. 10.2 умови цього Договору зберігають силу протягом всього терміну цього Договору, в тому числі у випадках, коли після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище Орендаря, а в частині зобов'язань Орендаря щодо орендної плати - до виконання зобов'язань.

Як свідчать матеріали справи, вказаний Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками товариств.

Укладений Договір за своїм змістом та правовою природою є договором оренди, який підпадає під правове регулювання норм глави 58 Цивільного кодексу України та § 5 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). В силу ч.6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічне визначення договору оренди міститься і в ст.759 ЦК України.

Договір оренди відповідно до ст. 638 ЦК України є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов.

Водночас, оскільки орендоване майно є державною власністю, то відносини сторін даного Договору регулюються також Законом України "Про оренду державного та комунального майна", який є спеціальним законом з питань оренди комунального майна та, відповідно до частин 1 та 2 ст. 1, регулює організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, або майна, що перебуває у комунальній власності.

У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Договір оренди відповідно до ст. 11 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а також ст. 638 Цивільного кодексу України є укладеним з моменту досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов.

Будь-які заперечення щодо порядку укладення та досягнення згоди по всіх істотних умовах Договору на час його підписання з боку сторін договору відсутні.

За змістом частиною 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що орендар ступає у строкове платне користування майном з дати підписанням сторонами цього договору та акту приймання-передачі майна.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору ДЛП «Украагролізинг» передало, а відповідач прийняв в строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 106,5 кв.м., що складається з кімнат №№ 1006, 1006 на 10 поверсі, та підтверджується підписаним обома сторонами Актом передачі - приймання від 01 лютого 2001 р., копія якого наявна в матеріалах справи.

За таких обставин, судом вірно встановлено, що ДЛП «Украгаролізинг» виконано прийняті на себе зобов'язання по наданню в оренду нежитлового приміщення, обумовленого Договором, а відповідачем, у свою чергу, прийнято вказане майно (нежитлове приміщення) без будь - яких зауважень.

Згідно абз. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За приписами ч. 1 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках,

Згідно з ч. 3 ст. 18, ч.ч. 1, 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі, незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до п. 3.1 договору Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України, і становить без ПДВ за перший місяць оренди - лютий 2001 р. 998,62 грн., крім того ПДВ 199,72 грн., разом 1198,34 грн..

Орендна плата перераховується Орендодавцю щомісячно не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним, яка в свою чергу у 5-ти денний термін перераховується орендодавцем в розмірі 30% до бюджету. Для поповнення власних обігових коштів орендодавець залишає 70% одержаної орендної плати (пунктом 3.3 Договору).

В подальшому в період з 2008 по 2014 рік, між позивачем та відповідачем було укладено 12 (дванадцять) Додаткових договорів до Договору оренди (далі - Додаткові договори), а саме: № 1 від 21.07.08 р., № 2/509 від 22.12.08 р., № 2/14 від 10.02.09 р., № 3/1126 від 10.12.09 р., № 4/130 від 01.02.10 р., № 5 від 31.03.1, р., № 6/933 від 23.11.10 р.,№ 7/14 від 26.01.11 р., № 8 від 23.12.11 р., № 9 від 03.05.12 р., № 11 від 14.02.13 р., № 12 від 24.02.14 р., № 1/358/492 від 23.10.14 р., якими сторонами змінювався розмір орендної плати, платіжні реквізити та зменшувався розмір загальної площі орендованих приміщень тощо.

Керуючись пунктом 10.3 Договору, згідно якого зміни і доповнення або розірвання цього договору допускаються за взаємної згоди сторін; зміни та доповнення, що пропонується внести розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною, сторони уклали два Додаткових договори в частині зменшення розміру загальної площі орендованих приміщень.

Зокрема, додатковими договорами № 11 від 14.02.2013 р. та № 12 від 24.02.2014 р. внесені до пункту 1.1 основного Договору зміни по зменшенню розміру загальної площі орендованих приміщень на 94,2 кв. м починаючи з 14 лютого 2013 року і до 31 грудня 2013 року, та з 24 лютого 2014 року і до 31 грудня 2014 року відповідно.

Пунктом 2 Додаткового договору № 11 від 14.02.2013р. та пунктом 4 Додаткового договору № 12 від 24.02.2014р. передбачено, що усі інші умови Договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 01 лютого 2001 року № 01 -10, залишаються без змін.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", з якою кореспондується п. 10.8. Договору згідно якого чинність Договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об'єкта оренди орендарем; загибелі орендованого майна; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням арбітражного суду; банкрутства орендаря та в інших випадках прямо передбачених чинним законодавством України.

Виходячи із системного аналізу умов договору №10-01 від 01.02.2001р., додаткового договору № 11 від 14.02.2013р. та додаткового договору № 12 від 24.02.2014р., лише в період з 14 лютого 2013 року до 31 грудня 2013 року, та з 24 лютого 2014 року до 31 грудня 2014 року під час дії додаткових договорів №№11, 12 в оренді у відповідача із 105,6 кв.м. перебувало 11,4 кв.м, а в інший період дії договору в оренді у відповідача перебуває 105,6 кв.м.

Тобто сторони за взаємною згодою змінювали умови пункту 1.1 Договору в частині зменшення площі орендованого нежитлового приміщення до вказаного розміру на визначений строк, а саме в період з 14.02.2013р. по 31.12.2014р., що, в свою чергу, не змінює чинність основного Договору оренди та не свідчить про автоматичне припинення його дії.

При цьому, як встановлено судом та підтверджено представниками сторін, відповідні акти приймання - передачі майна між орендарем та орендодавцем щодо орендованих площ, на які тимчасово зменшувалась орендована площа - 94,2 кв.м, сторонами не складались. Акти приймання - передачі орендованого нежитлового приміщення площею 11,4 кв.м до матеріалів справи протягом усього часу розгляду справи сторонами не надані.

Як свідчать матеріали справи, після вивільнення відповідачем вищевказаних приміщень площею 94,2 кв.м. між позивачем та Луганським обласним Будинком творчої інтелігенції Світлиця" (ЛОБТІ "Світлиця") 24 лютого 2014 року був укладений договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна № 14-18-690/76 (далі - договір оренди - 2), відповідно до якого, позивач надав ЛОБТІ "Світлиця" у строкове користування нежитлові приміщення загальною площею 94,2 кв. м, що складаються з кімнат №№ 1006-1007, розміщених на 10 поверсі адмінбудинку № 16а по вул. Мєчникова у м. Києві.

Договір оренди - 2 був укладений строком на 11 місяців до 31 грудня 2014р., проте Додатковим договором № 1/62/544 від 31.10.2014р. до Договору оренди - 2 останній був розірваний за взаємною згодою сторін з 01.11.2014 р.

Актом приймання-передачі від 01.11.2014р., копія якого наявна в матеріалах справи, ЛОБТІ "Світлиця" передала, а позивач прийняв з оренди нежитлові приміщення площею 94,2 кв.м, що складаються з кімнат № № 1006-1007, розміщених на 10 поверсі адмінбудинку № 16-а по вул. Мечникова у м. Києві.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов Договору та Додаткового договору №12 з 01.01.2015 р. Позивач (орендодавець) щомісяця виставляв відповідачу рахунки за оренду 105,6 кв.м. нежитлового приміщення, а саме № 1555 від 13.02.2015 р., № 2556 від 10.03.2015 р., № 3330 від 08.04.2015 р., № 4096 від 07.05.2015 р., № 4986 від 08.06.2015 р., № 5698 від 07.07.2015 р., № 6529 від 07.08.2015 р., копії яких містяться в матеріалах справи, із зазначенням «оренда приміщення за договором № 01-10 від 01.02.2001р.», а відповідач (орендар), в свою чергу, щомісячно сплачував вказану орендну плату, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень № 694 від 18.02.15 р, № 701 від 17.03.2015 р., № 713 від 17.04.2015 р., № 727 від 15.05.2015 р., № 737 від 01.07.2015 р., № 749 від 15.07.2015 р., № 759 від 12.08.2015 р.

Листом № 33 від 13.11.2014 р., копія якого наявна в матеріалах справи, відповідач звертався до позивача з проханням надати в оренду приміщення площею 94,2 кв. м., що знаходяться на 10 поверсі (кімнати № 1006 - 1007). Вказаний лист отриманий позивачем, про що свідчить відмітка позивача про реєстрацію вхідної кореспонденції за № 6030. Однак позивачем вказаний лист залишений без відповіді та задоволення.

Згідно наявної в матеріалах справи копії Акту огляду орендованих приміщень (кімнат №№ 1006-1007, розташованих на 10 поверсі адміністративної будівлі Компанії за адресою: м. Київ, вул. Яєчникова, 16а) від 26.08.2014р., складеного представниками НАК "Украгролізинг" та ДП "Агротехінвест" було встановлено, що у кімнатах №№ 1006-1007, розташованих на 10 поверсі адміністративної будівлі НАК "Украгролізинг", що є об'єктом оренди за Договором, перебували особи, які назвалися представниками Міжнародної громадської організації "Луганське земляцтво" та розташувалися на спеціально обладнаних робочих місцях, представники ЛОБТІ "Світлиця" у вказаних приміщення були відсутні.

Листом № 14/1243 від 13.07.2015р. позивач вимагав від відповідача звільнення приміщення площею 94,2 кв.м, а саме кімнат №№ 1006-1007, розміщених на 10 поверсі адмінбудинку № 16а по вул. Мечникова у м. Києві. Вказаний лист залишений відповідачем без відповідного реагування.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 ГПК України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору оренди індивідуального визначеного рухомого майна № 01-10 від 01.02.2001р., додаткових договорів до нього або окремих їх положень суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірних Договору та додаткових договорів до нього на час їх підписання з боку сторін договору та додаткових договорів відсутні.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст.ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст. 193 ГКУ кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч.ч. 1.2 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 3 ст.180 ГК України при укладенні договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

При цьому, оскільки умови Договору щодо площі орендованих приміщень (їх зменшення) сторонами погоджено укладеними Додатковими договорами № 11 та № 12, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що позивачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачем будь-яких прав та інтересів позивача після закінчення строку дії Додаткових договорів, в тому числі і в частині внесення орендної плати.

Чинним законодавством передбачений порядок внесення змін до діючого договору у випадках та в порядку, що встановлені ст. 652 Цивільного кодексу України та ст. 188 Господарського кодексу України.

Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 291 ГК України одностороння відмова від договору оренди не допускається.

Згідно з ч.3 ст. 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Відповідно до статті 188 ГПК України розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Однак, Законом України "Про оренду державного та комунального майна" та/або умовами самого Договору не встановлено обов'язок орендаря звільнити орендоване приміщення за умови належного виконання зобов'язань за Договором та відсутні обмеження щодо внесення змін до умов Договору, зокрема, зміни орендованих площ.

Разом з цим, колегією суддів критично оцінюються доводи позивача щодо неправомірності перебування відповідача у спірних приміщеннях, у зв'язку з відсутністю актів приймання - передачі нежитлового приміщення площею 94,2 кв.м., після закінчення дії додаткових договорів №№11 та 12, зважаючи на відсутність актів передачі вказаної площі з оренди від відповідача до орендодавця та чітко встановлений строк дії додаткових угод № 11 та № 12, якими вносились зміни щодо зменшення розміру площ орендованого приміщення лише на певний строк.

Виходячи з положень договору №10-01 від 01.02.2001р., термінів дії додаткових договорів № 11 від 14.02.2013р. та № 12 від 24.02.2014р., в частині зменшення орендованої площі на 94, 6 кв.м. на певний період, та виставлення відповідачеві рахунків на оплату 105,6 кв. м. орендованих приміщень після закінчення договору оренди позивача з ЛОБТІ «Світлиця», вірно кваліфіковано судом як продовження користування відповідачем орендованою площею 105,6 кв.м., тобто в повному розмірі, як передбачено умовами договору №10-01 від 01.02.2001р., а тому посилання апелянта на відсутність згоди Компанії на оренду спірних площ в їх повному розмірі не узгоджується з матеріалами справи.

Заявлене апелянтом клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення справи №910/27445/15 за позовом ДПАТ «Украгролізинг» до МРО «Луганське земляцтво» про визнання договору №10-01 від 01.02.2001р. та додаткових угод до нього недійсними відхилено апеляційним господарським судом у зв'язку з необгрунтованістюю позивачем підстав неможливості розгляду даної справи до розгляду справи №910/27445/15.

У разі визнання спірного договору та додаткових угод до нього недійсними, це може бути підставою для перегляду рішення у даній справі за нововиявленими обставинами.

Доводи апелянта про необхідність врахування при розгляді даної справи висновків ВГСУ у справі №910/18851/15 не узгоджуються з положеннями чинного законодавства, оскільки рішення у даній справі прийняте 06.10.2015р., а рішення у справі №910/18851/16 про розірвання спірного договору, звільнення орендованих приміщень та стягнення боргу прийнято Господарським судом м.Києва 05.08.2016р., тобто після винесення оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, не можуть бути прийняті до уваги і вказівки ВГСУ у постанові від 16.09.2016р. у справі №910/27445/15 при розгляді апеляційної скарги на оскаржуване рішення у даній справі.

Згідно ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2015р. у справі №910/18853/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2015р. у справі №910/18853/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/18853/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.Р. Станік

С.А. Гончаров