ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26 вересня 2016 р. Справа № 903/540/16

за позовом: Головного територіального управління юстиції у місті Києві, м.Київ

до відповідача: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор", м.Луцьк

про розблокування бланків - дозволів на відпуск нафтопродуктів (талонів) або заміни їх на діючі

Суддя Дем'як В.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 довіреність №2/13/19236 від 20.12.2016р.

від відповідача: ОСОБА_3 довіреність від 13.04.2016р.

Суть спору: позивач Головне територіальне управління юстиції у місті Києві звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор" про розблокування бланків - дозволів на відпуск нафтопродуктів (талонів) або заміни їх на діючі

В підтвердження позовних вимог подав договір поставки №2110 від 25.12.2012р., акт приймання-передачі матеріальних цінностей з балансу ДВС України на баланс Головного територіального управління юстиції у м.Києві за 2015р., лист від 19.04.2016р. №2/24/6894, виписку з ЄДРПОУ Головного територіального управління юстиції у місті Києві та ТзОВ "Золотий Екватор", наказ №181/31/2 від 22.06.2015р. Про передачу майна на баланс Головного територіального управління юстиції у місті Києві, картку на пальне, відомості з ЄДРПОУ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обємі та на вимогу ухвали суду від 23.08.2016р. подала наступні документи: лист за №2/2/11548 від 13.09.2016р., лист за №32134/21284-0-32-16/16 від 16.09.2016р., лист за №32356/21284-0-32-16/16 від 19.09.2016р., накладну №101 від 27.07.2015р., накладну (вимогу) №500 від 28.07.2015р., повну оборотну відомість ТМЦ за артикулами з грудня 2015р. по серпень 2016р., довіреність №1/33/7934 від 02.06.2016р., лист №3/16 за вих. №543 від 08.08.2016р., лист №2/24/11379 від 08.09.2016р.

Представник відповідача просить суд в позові Головного територіального управління юстиції у місті Києві відмовити, оскільки вважає позовні вимоги незаконними, необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, з огляду на наступне:

- жодного належного доказу того, що правонаступником майна Державної виконавчої служби України є Головне територіальне управління юстиції Позивачем у м. Києві не надано. ДВС України було ліквідоване, а його функції та повноваження передані до Міністерства юстиції України (п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 р. № 17), проте ніяк не майно. Так, матеріальні цінності передаються по ліквідаційному балансу, що затверджується Головою комісії з ліквідації Державної виконавчої служби, який вправі здійснювати заходи по передачі майна, що належали до сфери управління зазначеного центрального органу виконавчої влади;

- сторони (ТОВ «ЗОЛОТИЙ ЕКВАТОР» та Державна виконавча служба України) Договору погодили порядок оплати за нафтопродукти - 15 днів з дня підписання видаткової накладної, що є первинним бухгалтерським документом в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». У даному документі, серед іншого фіксуються номери карток, які були предметом поставки. Проте, Позивач не долучив зазначеного документу, який фіксує інформацію про те яким чином набуті картки, оскільки даний факт має важливе значення для обєктивного розгляду даної справи;

- ГТУЮ у місті Києві, обираючи спосіб захисту порушених прав, ставить вимогу до суду про «розблокування карток», що у даних правовідносинах неправомірно.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, господарський суд,-

в с т а н о в и в:

25.12.2012 між Київською філією ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Золотий екватор» (Постачальником) та Державною виконавчою службою України (Замовником) було укладено договір № 2110 поставки - продукти нафтоперероблення рідкі код 23.20.1 ДК 016-97 (бензин А- 95, паливо дизельне) (а.с.9-11),

Згідно п.1.1. договору Постачальник зобовязався у 2012 році поставити Замовникові продукти нафтоперероблення рідкі код 23.20.1 ДК 016-97 (бензин А-95, паливо дизельне) у вигляді документів встановленого зразка (бланків - дозволу на відпуск нафтопродуктів через автозаправні станції, перелік яких визначено у Додатку № 1, який є невідємною частиною цього Договору), а Замовник - прийняти і оплатити такі товари».

Відповідно до п.5.1. договору строк поставки товарів з моменту підписання цього договору до 31.12.2012р.

У пункті 5.3 Договору передбачено наступне: «Постачання товару буде здійснюватись у вигляді бланків-дозволів на відпуск нафтопродуктів (талонів) через АЗС Учасника. Термін дії бланків-дозволів - не менше 3-х років. У разі зміни зовнішньої форми бланків-дозволів Учасник здійснює їх обмін на інші діючі, в тій самій кількості, того ж номіналу та асортименту, без додаткової оплати на це Замовником».

Підпунктом 6.4.2 пункту 6.4 Договору на Постачальника покладено обовязок відпускати Замовнику товар через автозаправні станції, починаючи з моменту передачі бланків - дозволів на відпуск нафтопродуктів.

Наказом голів комісій з ліквідації Державної реєстраційної служби України та Державної виконавчої служби України від 22.06.2015 № 181/7/31/2 «Про передачу майна на баланс апарату Міністерства юстиції України» (а.с.22), у звязку з ліквідацією Державної виконавчої служби України остання передала до сфери управління Міністерства юстиції України на баланс Головного територіального управління юстиції у місті Києві майно згідно з додатком до вищеназваного наказу.

Подаючи позов до суду та в процесі судового розгляду позивач зазначає, що у договорі не визначено кінцевий термін дії бланків-дозволів на відпуск нафтопродуктів. На самих талонах на бензин також не зазначено кінцевий термін їх дії, жодних пропозицій від Постачальника щодо встановлення кінцевого терміну дії талонів на бензин до Замовника не надходило.

За таких умов, припинення терміну дії бланків-дозволів на відпуск нафтопродуктів (талонів) було здійснено в односторонньому порядку без повідомлення про це Замовника за Договором.

Надаючи правову оцінку заявленій позовній вимозі про розблокування бланків - дозволів на відпуск нафтопродуктів (талонів) або заміни їх на діючі, суд дійшов висновку про те, що остання заявлена безпідставно.

Головне територіальне управління юстиції у місті Києві обираючи спосіб захисту порушених прав, ставить вимогу про «розблокування карток або заміни їх на діючі», що у даних правовідносинах неправомірно.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Однак такої вимоги як «розблокувати картки» ні в Цивільному кодексі України, ні в Господарському кодексі України не передбачено.

Аналогічна правова позиція викладена у п. 4.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»: «Господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові, а не припиняти провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК.»

Крім того, позовна вимога заявлена альтернативно.

Суд ухвалою від 23.08.2016р. зобовязав позивача подати: первинні платіжні документи про оплату вартості пального бензину та дизпалива; документи бухгалтерського обліку, які підтверджують обєми та вид недопоставленого та неоплаченого товару; оригінали підписаних сторонами видаткових накладних як це визначено п.4.1. договору№2110 від 25.12.2012р.; специфікацію на отримання під час ліквідації ДВС України паливних карток за ідентифікуючими ознаками; розподільчий баланс по ліквідації ДВС України, однак дана вимога суду залишена поза увагою позивача.

Позивач стверджує, що згідно спільного Наказу Міністерства юстиції України та Державної виконавчої служби України від 22.06.2016 р. за № 181/7/31/2 та Акту приймання - передачі матеріальних цінностей з балансу Державної виконавчої служби України на баланс Головного територіального управління юстиції у м. Києві передано талони на бензин марки А-95, об'ємом 23 487 л.

Проте з такими доводами погодитися не можливо, оскільки відповідно до п. 4 Постанови КМУ від 21.01.2015 р. № 17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» Головам комісій з ліквідації Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби:

- затвердити персональний склад комісій;

- забезпечити здійснення заходів, повязаних з ліквідацією Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби, а також з передачею майна, що належить до сфери їх управління;

- поінформувати у шестимісячний строк Кабінет Міністрів України про результати проведеної роботи.»

Питання передачі майна у випадку ліквідації міністерства регулюється Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади» від 20 жовтня 2011 р. N 1074.

Так, згідно з п. 7 Постанови Кабінету міністрів України № 1074 від 20.10.2011 р., майнові права та обов'язки органів виконавчої влади у разі їх злиття, приєднання або перетворення переходять правонаступникові на підставі передавального акта, а у разі їх поділу - згідно з розподільчим балансом.

У разі ліквідації органу виконавчої влади складається ліквідаційний баланс.

Кабінет Міністрів України приймає рішення щодо подальшого використання нерухомого майна органу виконавчої влади, що ліквідується та визначає субєкта управління підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління такого органу. (Пункт 7 доповнено абзацом згідно з Постановою КМ N 372 ( 372-2016-п ) від 08.06.2016).

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.01.2015 р. № 17 призначено головою комісії з ліквідації Державної виконавчої служби заступника Міністра юстиції з питань виконавчої служби ОСОБА_4.

Водночас, на підтвердження своїх доводів, що Головне територіальне управління юстиції у м. Києві є правонаступником майна Державної виконавчої служби України надано: Наказ № 181/7/31/2 від 22.06.2015 р., що підписаний не уповноваженим Головою комісії з ліквідації ДВС України (ОСОБА_5) (а.с.22); Акт приймання-передачі матеріальних цінностей з балансу Державної виконавчої служби України на баланс Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с.12).

Разом з тим, із поданих позивачем документів ідентифікувати про те, що від ДВС було передано паливні картки саме відповідача не вбачається можливим.

Суд ухвалою від 23.08.2016р. витребовував у позивача оригінали підписаних сторонами видаткових накладних як це визначено п.4.1. договору№2110 від 25.12.2012р.; специфікацію на отримання під час ліквідації ДВС України паливних карток за ідентифікуючими ознаками; розподільчий баланс по ліквідації ДВС України, однак дана вимога залишена без виконання у звязку із відсутністю документів (а.с.39,41).

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що Головним територіальним управлінням юстиції у м. Києві не доведено факту правонаступництва майна та майнових прав від Державної виконавчої служби; обставин набуття спірних карток, а також невірно обраний спосіб захисту та про відсутність підстав для задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст.49 ГПК України, при відмові в задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 35, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. В позові відмовити

Рішення господарського суду, у відповідності до ст.85 ГПК України, набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.84 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено28.09.2016р.

Суддя В. М. Дем`як