РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2016Справа №910/11614/16

За позовом Дочірнього підприємства «Фірма «Дайленко»

до Публічного акціонерного товариства «Омега Банк»

третя особа Публічне акціонерне товариство «Перехідний банк «РВС Банк»

про визнання правовідношення припиненими

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Ковальова Л.Ф. (представник за довіреністю);

від відповідача - не з'явився;

від третьої особи - Куліш В.В. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року Дочірнє підприємство «Фірма «Дайленко» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Омега Банк», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Перехідний банк «РВС Банк» про визнання припиненими правовідношення по Кредитному договору №638 від 22.07.2008 укладеному між ДП «Фірма «Дайленко» та ПАТ «Омега Банк».

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 22.07.2008 між Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест» (в подальшому перейменований у Публічне акціонерне товариство «Омега Банк») та Дочірнім підприємством «Фірма «Дайленко» було укладено Кредитний договір №638 і додаткові угоди до нього від 29.08.2008, 01.10.2008 та від 04.12.2008.

Відповідно до умов зазначеного Кредитного договору та додаткових угод до нього, ЗАТ «Сведбанк Інвест» (Банк) відкрив ДП «Фірма «Дайленко» (Позичальник) мультивалютну кредитну лінію, що відновлюється, відповідно до якої надав позичальнику кредит у розмірі 15000000 дол. США та 5000000 грн. Строком дії кредитної лінії з 22.07.2008 по 21.09.2015.

В подальшому, 31.12.2014 між ПАТ «Омега Банк» як продавцем і ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит» як покупцем було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого продавець ПАТ «Омега Банк» погоджується продати (відступити) права вимоги за 76 кредитними договорами, зокрема, за Кредитним договором №638 від 22.07.2008 та передати їх покупцю ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит», а покупець погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну.

Разом з тим, 02.03.2015 постановою Правління НБУ №152 «Про віднесення ПАТ Омега Банк» до категорії неплатоспроможних», Публічне акціонерне товариство «Омега Банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних та на підставі рішення №52 від 02.03.2015 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб запроваджено тимчасову адміністрацію.

Так, 21.05.2015 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Омега Банк» на підставі п.3 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» було направлено ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит» повідомлення №582 про нікчемність правочину договору купівлі-продажу прав вимоги від 31.12.2014 укладеного між ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит».

Також 03.07.2015 між ПАТ «Омега Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_4 та ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк» було укладено Акт №124/07/2015-К приймання-передачі Публічному акціонерному товариству «Перехідний банк «РВС Банк» в порядку правонаступництва прав на активи неплатоспроможного банку ПАТ «Омега Банк». Відповідно до якого в порядку правонаступництва було здійснено заміну кредитора у зобов'язаннях по кредитному договору №638 від 22.07.2008.

В подальшому постановою Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/12348/15 від 28.07.2015 було визнано протиправними дії і рішення уповноваженої особи фонду щодо визнання нікчемним договору купівлі-продажу прав вимоги від 31.12.2014 укладеного між ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит».

Вказана постанова була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2015 у справі №826/12348/15.

На підставі викладеного, позивач вважає, що відповідачем було порушено права Дочірнього підприємства «Фірма «Дайленко» тим, що всі права кредитора за кредитним договором №638 від 22.07.2008 були відступлені двічі, двом різним новим кредиторам, а саме 31.12.2014 ТОВ «Фінансова Компанія «Іпотека Кредит» і 30.07.2015 ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк».

З наведених вище підстав позивач просить суд задовольнити позовні вимоги та визнати припиненими правовідношення по кредитному договору №638 від 22.07.2008 укладеному між ДП «Фірма «Дайленко» та ПАТ «Омега Банк» з 31.12.2014 року.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги в повному обсязі.

Відповідач уповноваженого представника у судове засідання не направив, проте подав відзив на позовну заяву у якому заперечив проти задоволення позовних вимог, зокрема зазначив, що 07.04.2015 за результатами проведеної перевірки було складено акт, згідно з яким було виявлено, що Договір купівлі-продажу права вимоги від 31.12.2014, укладений між ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит» є нікчемним, додатково зазначив, що доводи позивача необґрунтовані та хибні та є такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог в повному обсязі, зокрема зазначив, що Публічне акціонерне товариство «Перехідний банк «РВС Банк» не вбачає протиправності в діях відповідача та просив суд відмовити у задоволенні позову. Також зазначив, що за договором купівлі-продажу прав вимоги від 31.12.2014, укладеним між ПАТ «Омега Банк» і ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит» Банк відступив права вимоги за спірним кредитним договором не у повному обсязі, а лише частину, відповідно частина прав вимоги, що не була відступлена за вказаним договором була передана третій особі за актом приймання-передачі.

Враховуючи вищевикладене, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст.75 господарського процесуального кодексу України, а неявка представників відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.07.2008 між Закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест» (в подальшому перейменований у Публічне акціонерне товариство «Омега Банк») та Дочірнім підприємством «Фірма «Дайленко» було укладено Кредитний договір №638 відповідно до умов якого Банк відкриває позичальнику мультивалютну кредитну лінію, що відновлюється, відповідно до якої надає позичальнику кредит у доларах США та гривні на умовах, передбачених Договором, а Позичальник зобов'язується одержувати кошти кредиту, а також повернути кошти кредиту у строки визначені у графіку встановлення та зменшення ліміту заборгованості за кредитною лінією (Додаток №1 до договору), сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов'язання, передбачені договором (п.1.1. Договору).

У відповідності до п.1.2. Договору, позичальнику встановлюються наступні ліміти заборгованості за кредитною лінією: по заборгованості в доларах США загальний ліміт встановлюється в розмірі 15000000 доларів США, що зменшується згідно з Додатком №1 до договору. Позичальник має право на отримання траншів по кредитній лінії відкритою в доларах США в сумі до 13000000 дол. США після виконання умов по оформленню забезпечення передбаченого п.5.1.1, 5.1.2., 5.1.4., 5.1.5. Договору. Позичальник має право на отримання кредитних коштів по кредитній лінії відкритою в доларах США в сумі понад 13000000 дол. США до 15000000 дол. США за умови виконання п.5.1.3. Договору. По заборгованості в гривні загальний ліміт встановлюється в розмірі 5000000 грн.

Відповідно до п.1.4. Договору, процентна ставка за користування кредитом по заборгованості в доларах США складає 13% річних, по заборгованості в гривні - 19% річних.

Пунктом 1.3. Договору визначено, що строк дії кредитної лінії встановлено з 22.07.2008 по 21.07.2015 включно.

В подальшому, 31.12.2014 між ПАТ «Омега Банк» (продавець) та ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит» (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером №1898 і додатковий договір до нього від 09.01.2015 посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим номером №4, відповідно до умов якого Продавець погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх Покупцю, а Покупець цим погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну (п.2.1. Договору).

Згідно з п.2.3. Договору, права вимоги переходять від Продавця до Покупця, та обов'язки Продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі прав вимоги.

Як вбачається з умов Договору купівлі-продажу прав вимоги від 31.12.2014 та додатків до нього, продавцем було передано покупцеві, зокрема, право вимоги за Кредитним договором №638 від 22.07.2008.

В подальшому, Постановою Правління Національного банку України №152 від 02.03.2015 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» до категорії неплатоспроможних» Банк було віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі постанови Правління Національного банку України, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №52 від 02.03.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Омега Банк». Даним рішенням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 03.03.2015 по 02.06.2015 включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було призначено ОСОБА_6

В ході перевірки уповноваженою особою правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів) що є нікчемними з підстав, визначених ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», 07.04.2015 за результатами перевірки було складено акт, згідно з яким було виявлено, що Договір купівлі-продажу права вимоги від 31.12.2014 укладений між ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит» є нікчемним.

21.05.2015 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Омега Банк» на підставі п.3 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» було направлено на адресу ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит» повідомлення №582 про нікчемність Договору купівлі-продажу прав вимоги від 31.12.2014 укладеного між ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит».

Разом з тим, відповідно до протоколу засідання Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03.06.2015 №150/15 було затверджено план врегулювання неплатоспроможного банку ПАТ «Омега Банк» з ринку шляхом створення та продажу інвестору перехідного банку і подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку та вирішено передати активи і зобов'язання неплатоспроможного банку ПАТ «Омега Банк» на користь перехідного банку ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк».

Так, 03.07.2015 між ПАТ «Омега Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_4 і ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк» було укладено Акт №124/07/2015-К приймання-передачі перехідному банку в порядку правонаступництва прав на активи неплатоспроможного банку.

Відповідно до зазначеного Акту ПАТ «Омега Банк» в порядку правонаступництва здійснив заміну кредитора у зобов'язаннях по Кредитному договору №638 від 22.07.2008 і передав ПАТ «Перехідний банк «РВС Банк» всі права, зокрема, по кредитному договору №638 від 22.07.2008.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.07.2015 у справі №826/12348/15 за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит» до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Омега Банк» ОСОБА_4, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій було визнано протиправними дії та рішення уповноваженої особи фонду щодо визнання нікчемним договору купівлі-продажу прав вимоги від 31.12.2014 укладеного між ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит».

Разом з тим, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2015 у справі №826/12348/15 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.07.2015 було залишено без змін.

Так за твердженнями позивача, останній вважає, що відповідачем було порушено права Дочірнього підприємства «Фірма «Дайленко» тим, що всі права кредитора за кредитним договором №638 від 22.07.2008 були відступлені двічі, двом різним новим кредиторам, а саме 31.12.2014 Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Іпотека Кредит» і 30.07.2015 Публічному акціонерному товариству «Перехідний банк «РВС Банк».

Згідно із ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Виходячи зі змісту ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Разом з тим, у рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004р. Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Отже, до обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги входять, зокрема, факти, з яких вбачається, що відповідач вчинив дії, спрямовані на порушення інтересу позивача, на захист якого подано позов, або утверджують за собою право, яке належить позивачу тощо, тобто ті, які свідчать про те, що право (інтерес) позивача порушене або оспорюється. Зазначені обставини входять до підстав позову і підлягають дослідженню, оскільки, суд, приймаючи рішення, має встановити чи мають місце факти порушення чи оспорення суб'єктивного матеріального права чи інтересу, на захист якого подано позов.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.ст.4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Статтею 54 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; законодавство, на підставі якого подається позов.

За таких обставин, враховуючи зміст ст.129 Конституції України, ст.ст.4-3, 33, 54 Господарського процесуального кодексу України, при зверненні до суду з розглядуваним позовом позивачем повинно бути доведено, протиправність поведінки Публічного акціонерного товариства «Омега Банк»; наявність порушеного права; причинно-наслідковий зв'язок між ними.

Як встановлено судом під час розгляду справи, 31.12.2014 між ПАТ «Омега Банк» як продавцем і ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит» як покупцем було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Омега Банк» відступив ТОВ «Іпотека Кредит» усі права вимоги за кредитним договором №638 від 22.07.2008, укладеним між Банком та позивачем. Вказаний договір купівлі-продажу прав вимоги є чинним, недійсним у судовому порядку не визнавався та виконується сторонами.

Разом з тим, в силу положень ст.ст. 512, 514, 516 ЦК України, укладення вказаного договору є лише заміною кредитора у зобов'язанні, не потребує згоди боржника проте не є підставою для припинення зобов'язання для боржника за кредитним договором. Правовідносини за кредитним договором не припиняються, у вказаних правовідносинах лише змінюється особа кредитора. Також, ст.517 ЦК України передбачено право боржника не виконувати свого обов'язку новому кредитрові до надання боржнику доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Крім того, як вбачається з пояснень представників сторін, третя особа - ПАТ «ПБ «РВС Банк» не зверталось до позивача з вимогою про погашення кредитної заборгованості.

Враховуючи викладене, за наявності чинного договору купівлі-продажу права вимоги, відсутності звернення третьої особи до позивача з вимогами щодо виконання кредитного договору, суд приходить до висновку про не доведення позивачем факту порушення його прав чи охоронюваних законом інтересів зі сторони відповідача. Сам лише факт підписання між відповідачем та третьою особою акта приймання-передачі прав вимог за спірним кредитним договором, без пред'явлення позивачу вимог щодо погашення заборгованості та доказів переходу прав вимог, жодним чином не впливає на права та обов'язки позивача за вказаним кредитним договором.

Доводи третьої особи щодо передачі прав вимоги за кредитним договором на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги не у повному обсязі не заслуговують на увагу з огляду на положення п.1.1 вказаного договору, згідно якого «Права вимоги» означає усі права вимоги (існуючі, майбутні, наявні, умовні) продавця у якості кредитора до позичальників за кредитними договорами та усіма договорами забезпечення.

З урахуванням положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються позивача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 21.09.2016

Суддя Я.В. Маринченко