КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2016 р. Справа№ 910/16035/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Михальської Ю.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: Федорчук І.І. - представник;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Старокиївський банк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2015

у справі № 910/16035/15 (суддя Ващенко Т. М.)

за позовом Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до Публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк"

про стягнення 18 996 453,88 грн.

ВСТАНОВИВ:

Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" про стягнення 18 996 453,88 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 27.08.2014 року у справі № 910/16035/14 (суддя Якименко М.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2014р., позов задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.02.2015р. вищезазначені рішення та постанову у справі № 910/16035/14 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 04.06.2015 року позов задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" на користь Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 14 780 000 (чотирнадцять мільйонів сімсот вісімдесят тисяч) грн. 00 коп. - основного боргу та 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. - судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Старокиївський банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Старокиївський банк" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить рішення Господарського суду м. Києва скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник звертає увагу суду на те, що місцевим судом не враховано наявні в матеріалах справи, а саме Постанову Правління Національного банку України від 11 вересня 2014 року №563, якою вирішено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ «Старокиївський банк», та рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2014 року №92, згідно якого Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» призначено Патіну Л.О.

Зважаючи на те, що з 18.09.2014 року (тобто на момент розгляду справи) здійснюється ліквідація ПАТ «Старокиївський банк», суд першої інстанції неправомірно не застосував норми діючого законодавства, які регулюють правовідносини, пов'язані з ліквідацією банку, а саме положення розділу VII Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та глави V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.07.2012 N 2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 р. за N 1581''21893.

Таким чином, суд першої інстанції, приймаючи рішення від 04.06.2015, обґрунтовуючи висновок щодо можливості задоволення вимог позивача, помилково застосував положеннями законодавства, що стосуються здійснення тимчасової адміністрації в банку, до відповідача, який на момент розгляду справи ліквідується.

Апелянт звертає увагу суду на те, що місцевим судом неправильно застосовані положення законодавства (п. 1.16. глави 3 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку) з приводу наявних виключень (що стосується саме вкладника) щодо обмежень на зобов'язання банку, встановлені пунктом 1.15. глави 3 Положення про виведення неплатоспроможного ринку.

Вимоги позивача включені в реєстр акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Старокиївський банк», який затверджений виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (протокол від 18.12.2014 року ЛГ»261/14).

ПАТ «Старокиївський банк» не може порушити вимог чинного законодавства та задовольнити кредиторські вимоги Позивача поза процедурою ліквідації, в іншій черговості ніж передбачено статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За наявності процедури задоволення вимої кредиторів, передбаченої законодавством, позивач має право отримані грошові кошти виключно в порядку, передбаченому таким законодавством, а саме статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Скаржник звертає увагу суду на те, що практика розгляду справ судами України також складається на користь неможливості стягнення грошових коштів з банку, що ліквідується, поза межами процедури задоволення вимог кредиторів, передбаченої Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2015 р. справу призначено до розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Куксов В.В., Яковлєв М.Л., Ільєнок Т.В.

Розпорядженям Керівника апарату від 29.09.2015 р. №09-52/1210/15 у зв'язку з перебуванням головуючого судді Куксова В.В. у відпусці, справу передано на повторний автоматичний розподіл.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 29.09.2015р. справу призначено до розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Ропій Л.М., Калатай Н.Ф., Рябуха В.І.

Розпорядженням Керівника апарату від 24.12.2015 р. № 09-52/1494/15 у зв'язку з перебуванням головуючого судді Ропій Л.М. у відпусці, справу передано на повторний автоматичний розподіл.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 24.12.2015 р. справу призначено до розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Буравльов С.І., Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Розпорядженям Керівника апарату від 24.02.2016 р. №09-52/167/16 у зв'язку з перебуванням головуючого судді Буравльова С.І. у відпусці, справу передано на повторний автоматичний розподіл.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 24.02.2016 р. справу призначено до розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Зубець Л.П., Мартюк А.І., Шевченко Е.О.

Розпорядженям Керівника апарату від 28.03.2016 р. №09-52/481/16 у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Зубець Л.П., справу передано на повторний автоматичний розподіл.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 24.02.2016 р. справу призначено до розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Алданова С.О., Коршун Н.М., Дикунська С.Л.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 11.04.2016 р. суддю Коршун Н.М., яка не є головуючим суддею, яка перебувала на лікарняному, змінено на суддю Зубець Л.П.

Розпорядженям Керівника апарату від 06.06.2016 р. №09-52/2071/16 у зв'язку з перебуванням головуючого судді Алданової С.О. на лікарняному, справу передано на повторний автоматичний розподіл.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 24.02.2016 р. справу призначено до розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Калатай Н.Ф., Рябуха В.І., Ропій Л.М.

Розпорядженям Керівника апарату від 20.07.2016 р. №09-52/3304/16 у зв'язку з перебуванням головуючого судді Калатай Н.Ф. у відпусці, справу передано на повторний автоматичний розподіл.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 20.07.2016 р. справу призначено до розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Тищенко А.І., Отрюх Б.В., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.07.2015 року апеляційна скарга була прийнята до провадження, та призначено до розгляду на 20.09.2016 рік.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомлено.

Вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача, оскільки він не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представника позивача, колегія встановила наступне.

22.07.2005 р. між Акціонерним товариством "Старокиївський банк", який було перейменовано на Публічне акціонерне товариство "Старокиївський банк", та Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, яке реорганізовано в Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) укладено договір про депозитний вклад № 8-Д.

Умови зазначеного договору свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором банківського вкладу (депозиту).

Згідно зі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до п. 1.1. договору вкладник перераховує банку грошові кошти в національній валюті в сумі 4 000 000,00 грн. на термін з 25.07.2005 р. по 26.12.2005 р. з нарахуванням 14 % річних.

Згідно з п. 2.2. договору банк має право змінювати процентну ставку за вкладом при зміні кон'юнктури фінансового ринку за погодженням з вкладником. У разі незгоди вкладника зі зміною процентної ставки за договором банк достроково (протягом одного дня) повертає суму вкладу разом з нарахованими на момент розірвання відсотками. В цьому випадку сума вкладу і відсотки перераховуються на поточний рахунок вкладника без застосування штрафних санкцій.

Пунктом 6.2 договору зазначено, що вкладник зобов'язується у разі дострокового запитання вкладу (повного або часткового) попередити про це банк за 3 робочих дні.

Відповідно до п. 4.2. термін дії договору обмежений моментом зняття грошових коштів з депозитного рахунку.

Під час дії договору були укладені додаткові угоди до нього, за якими строк дії продовжено до 31.12.2012 р., а відсоткова ставка знижена до 11,5 % річних.

Рішенням Київської міської ради від 15.03.2012 р. № 198/7535 "Про діяльність виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)" передбачено реорганізувати Головне управління капітального будівництва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) шляхом приєднання до Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та перейменувати Головне управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Крім того п. 4 вищезазначеного рішення передбачено, що вказані у пункті 1 цього рішення структурні підрозділи виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є правонаступниками майна, всіх прав та обов'язків реорганізованих відповідних Головних управлінь, управлінь та відділів.

28.12.2012 р. Акціонерним банком "Старокиївський банк" було направлено лист позивачу про підтвердження наміру пролонгації дії договору. Однак, вчасної відповіді позивач банку не надав.

03.04.2013 р. Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), як правонаступник Головного управління житлового забезпечення, надіслав банку вимогу про повернення коштів. У відповідь на дану вимогу, банк перерахував за 2013 рік частину коштів у розмірі 7 200 000,00 грн. Крім того, банк здійснив повернення "тіла позики" у 2014 році, зокрема, перерахувавши 03.06.2014 р. 10 000,00 грн. та 12.06.2014 р. 10 000,00 грн.

Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) направив на адресу Публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" лист (вих. № 056/95-811 від 04.03.2014 р.) з претензією про виплату 14 780 000,00 грн. - заборгованості за договором, 2 399 115,05 грн. - відсотків за користуванням депозитним вкладом, 709 243,14 грн. - 3 % річних, 2 235 002,74 грн. - пені.

У відповідь на вищезазначене звернення ПАТ "Старокиївський банк" направило позивачу лист (вих. № 817/01-02 від 08.04.2014 р.), яким повідомило:

- згідно додаткової угоди № 5 від 28.11.2008 р. до договору про депозитний вклад № 8-Д від 22.07.2005 р. строк розміщення грошових коштів закінчився 31.12.2012 р.;

- у зв'язку з закінченням строку дії депозиту та відсутністю у договорі реквізитів банківського рахунку, на який ПАТ "Старокиївський банк" повинен був перерахувати суму депозиту після закінчення строку депозиту, 28.12.2012 р. Головному управлінню житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було направлено лист (вих. № 2936/02-02) із проханням або підписати додаткову угоду про пролонгацію строку розміщення грошових коштів, або надати банківські реквізити рахунку, на який необхідно перерахувати грошові кошти у сумі 22 000 000,00 грн.;

- оскільки строк дії депозиту закінчився, то починаючи з 01.01.2013 р. грошові кошти у розмірі 22 000 000,00 грн. обліковуються банком як вклад (депозит) на вимогу, оскільки інший порядок у договорі про депозитний вклад № 8-Д від 22.07.2005 р. не встановлено. Згідно з тарифами ПАТ "Старокиївський банк" у період з 01.01.2013 р. та станом на даний час процентна ставка за вкладом (депозитом) на вимогу встановлена на рівні 0 (нуль) % річних;

- у зв'язку з усім вищевикладеним банк вважає, що твердження вкладника стосовно того, що договір про депозитний вклад № 8-Д від 22.07.2005 р. вважається пролонгованим до 31.12.2015 р. на умовах додаткової угоди № 5 від 28.11.2008 р., яка передбачає сплату 11,5 % річних, є безпідставним, оскільки у зв'язку з тим, що вкладник не вимагав повернення депозиту зі спливом його строку, банк перестав обліковувати депозит як "строковий вклад (депозит)", що передбачає нарахування 11,5 % річних, та на вимогу чинного законодавства України, починаючи з 01.01.2013 р. обліковує депозит як "вклад (депозит) на вимогу", що передбачає нарахування 0 % річних.

За таких обставин, Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" про стягнення заборгованості за Договором про депозитний вклад № 8-Д від 22.07.2005 р. в розмірі 18 996 453,88 грн. (з яких: 14 780 000,00 грн. - основний борг, 2 973 610,94 грн. - відсотки за користування депозитним вкладом, 878 025,02 грн. - 3 % річних та 364 817,92 грн. - пеня).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статями 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Пунктом 3 статті 1058 ЦК України передбачено, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до п. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно з п. 1. ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

У відповідності до п. 5, 6 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу.

У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

З наданих суду доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, тоді як відповідач у визначений договором про депозитний вклад № 8-Д від 22.07.2005 р. та додатковими угодами до нього строк зобов'язання щодо повернення вкладу та нарахованих процентів виконав неналежним чином.

Відповідно до інформації, взятою з офіційних веб-сайтів Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - http://bank.gov.ua, www.fg.gov.ua, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.06.2014 р. № 365 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17.06.2014 р. прийнято рішення № 50 про запровадження з 18.06.2014 р. тимчасової адміністрації та призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві "Старокиївський банк", , МФО 321477, місцезнаходження: вул. Микільсько-Ботанічна, 6/8, м. Київ, 01033, Україна.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Старокиївський банк" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіну Любов Олександрівну.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ "Старокиївський банк" запроваджено строком на 3 місяці з 18.06.2014 р. по 18.09.2014 р.

Відповідно до п. 3.1. глави 3 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку процедура здійснення тимчасової адміністрації банку застосовується Фондом щодо банку, який рішенням НБУ віднесено до категорії неплатоспроможних, з метою виведення такого банку з ринку.

Згідно з п. 3.2. глави 3 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, тимчасова адміністрація запроваджується на строк, що не перевищує три місяці, а для системно важливих банків - шість місяців. За обґрунтованих підстав зазначені строки можуть бути одноразово продовжені на строк до одного місяця.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" клієнт банку - це будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

В главі 1. загальних положень постанови Національного банку України від 03.12.2003 р. № 516 "Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами" дано визначення терміну "вкладник", відповідно з яким "вкладник" - це юридична чи фізична особа, яка здійснила розміщення готівкових (безготівкових) грошових коштів або банківських металів на рахунок у банку чи придбала ощадний (депозитний) сертифікат банку на договірних умовах.

Відповідно до глави 2 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому законом.

Пунктом 1.15. глави 3 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюються:

- задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

- примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

- нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

- зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого законом;

- нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Згідно з п. 1.16. глави 3 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, обмеження, встановлені абзацом другим пункту 1.15 цієї глави, не поширюються на зобов'язання банку щодо:

- виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, у національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим НБУ до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті;

- сплати регулярного збору до Фонду;

- витрат, пов'язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до частини четвертої статті 36 Закону;

- виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю працівників банку;

- виплати аліментів, пенсій, стипендій, інших соціальних, державних виплат, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, ушкодженням здоров'я або смертю, тощо;

- здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки,

- починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації;

- здійснення купівлі-продажу валюти фізичними та юридичними особами для погашення ними зобов'язань - за кредитними договорами, виконання вимог, встановлених законодавством, для обов'язкового продажу валюти.

Зобов'язання банку перед юридичними та фізичними особами, передбачені абзацами шостим-восьмим цього пункту, виконуються банком протягом тимчасової адміністрації в межах суми коштів, що надійшли на рахунки таких юридичних та фізичних осіб з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку.

Зобов'язання банку, передбачені абзацами третім-шостим цього пункту, виконуються банком у межах його фінансових можливостей у такому порядку:

- виплата заробітної плати (із сплатою єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю працівників банку;

- виплата аліментів, пенсій, стипендій, інших соціальних, державних виплат, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, ушкодженням здоров'я або смертю, тощо;

- оплата комунальних послуг, енерго- та водопостачання, орендних платежів, послуг зв'язку, витрат на охорону та утримання майна банку та його приміщень, витрат на забезпечення проходження платежів;

- сплата регулярного збору до Фонду;

- інші витрати для забезпечення господарської діяльності неплатоспроможного банку.

Протягом тимчасової адміністрації неплатоспроможний банк має право надавати фінансові послуги з переказу коштів без відкриття рахунку в такому банку та інші фінансові послуги, а також здійснювати діяльність, передбачену частиною восьмою статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", якщо надання таких послуг є економічно вигідним для банку та з дозволу виконавчої дирекції Фонду. З цією метою уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію подає на розгляд виконавчої дирекції Фонду відповідні прогнозні розрахунки надходжень від таких фінансових послуг та діяльності.

Аналогічні норми містить Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Враховуючи вищенаведене, оскільки позивач у даній справі - Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є вкладником Публічного акціонерного банку "Старокиївський банк" на умовах договору про депозитний вклад № 8-Д від 22.07.2005 р., термін дії якого закінчився 31.12.2012 р., тобто до запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "Старокиївський банк" з 18.06.2014 р., та враховуючи неодноразові звернення Вкладника до Банку з вимогою про повернення вкладу, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 14 780 000,00 грн., які є тілом вкладу.

Відповідач жодних обґрунтованих заперечень та доказів на спростування обставин, викладених позивачем у позовній заяві, суду не надав.

За таких обставин, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення 14 780 000,00 грн. суми депозитного вкладу (основний борг) за договором про депозитний вклад № 8-Д від 22.07.2005 р., а відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань, то позов Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" 14 780 000,00 грн. суми депозитного вкладу за договором про депозитний вклад № 8-Д від 22.07.2005 р. визнається судом таким, що підлягає задоволенню.

Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) просить суд також стягнути з відповідача 2 973 610,94 грн. - відсотків за користування депозитним вкладом, 878 025,02 грн. - 3 % річних та 364 817,92 грн. - пені у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за договором про депозитний вклад № 8-Д від 22.07.2005 р. за період з січня 2013 р. до липня 2014 р.

Згідно зі ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 216, ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення в сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 ЦК України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, для застосування до боржника відповідальності у вигляді стягнення пені, вона має бути передбачена законом або договором.

За умовами договору про депозитний вклад № 8-Д від 22.07.2005 р. не передбачено відповідальність у вигляді пені за неналежне виконання банком зобов'язань щодо повернення суми вкладу та процентів за користування даними коштами.

У відповідності до абзацу 3 пункту 1.15. глави 3 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюються нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Слід звернути увагу на те, що оскільки строк дії депозиту закінчився, то починаючи з 01.01.2013 р. грошові кошти у розмірі 22 000 000,00 грн. обліковувалися Банком як вклад (депозит) на вимогу, оскільки інший порядок у договорі про депозитний вклад № 8-Д від 22.07.2005 р. не встановлено. Згідно з тарифами ПАТ "Старокиївський банк" у період з 01.01.2013 р. та станом на день звернення з позовом до суду процентна ставка за вкладом (депозитом) на вимогу встановлена на рівні 0 (нуль) % річних.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши надані докази та пояснення в їх сукупності, господарський суд дійшов висновку про те, що вимоги Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" 2 973 610,94 грн. - відсотків за користування депозитним вкладом, 878 025,02 грн. - 3 % річних та 364 817,92 грн. - пені у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за Договором про депозитний вклад № 8-Д від 22.07.2005 р. за період з січня 2013 р. до липня 2014 р., не підлягають задоволенню.

За таких обставин, позовні вимоги Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" підлягають частковому задоволенню.

Колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу дипозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та порядку, встановлених договором.

Відповідно до п. 2.4. глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління НБУ «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами» від 3 грудня 2003 року № 516 (надалі Постанова 516), за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Відповідно до ч. 2 статті 1060 ЦК України За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Згідно абзацу 1 п. 3.3. Положення №516 банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком.

Абзац 2 п. 3.3. Положення №516 за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно ч. 3 статті 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до листа банку від 28 грудня 2012 року № 2936/02-02 останній взяв на себе зобов'язання повернути кошти у повному обсязі до кінця 2013 року, однак свої зобов'язання не виконав.

Твердження відповідача, що останній виконав свої зобов'язання, шляхом включення, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Старокиївський банк» Пантіною Л.Ю., позивача до 7 черги кредиторів, е такими що не відповідають дійсності. Оскільки дія Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" спрямована на врегулювання взаємовідносин між фізичною особою вкладником та фондом.

Закон містить вичерпний перелік випадків коли Фонд не відшкодовує кошти, а саме ч. 4 ст.26 Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, юридичний радник, суб'єкт оціночної діяльності, якщо ці послуги мали безпосередній вплив на виникнення ознак неплатоспроможності банку і якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків; 10) за вкладами у банківських металах.

Таким чином, взаємовідносини сторін у відповідності до укладеного договору № 8-Д, та додаткових угод до нього не підпадають під вимоги вищезазначеної норми.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Таким чином, дія цього Закону не розповсюджується на господарські правовідносини, а врегульовує правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують правильності висновків господарського суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого суду.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Старокиївський банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Старокиївський банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 у справі № 910/16035/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 у справі № 910/16035/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/16035/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

Ю.Б. Михальська