РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2016Справа №910/11656/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний центр "Берег"

до Публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

Суддя Якименко М.М

Представники сторін:

від позивача: Волянський В.І. - за довіреністю від 25.07.2016 року;

від відповідача: Кошлій Р.В. - за довіреністю від 10.12.2015 року;

від третьої особи: не з'явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний центр "Берег" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку позивача при вчинені виконавчого напису відповідачем не було підтверджено безспірність заборгованості, виконавчий напис вчинено не на оригіналі іпотечного договору, а на його копії, жодних вимог до позивача як до іпотекодавця позивачу не надсилались, а також виконавчий напис не містить всіх реквізитів, які є обов'язковими для наявності.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов визнавши таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 20 квітня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською Оленою Володимирівною та зареєстрований в реєстрі за №2114.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.06.2016 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 03.08.2016 року.

07.07.2016 року через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповську Олену Володимирівну та відкладено розгляд справи на 17.08.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2016 року відкладено розгляд справи на 31.08.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.2016 року, в зв'язку з нез'явленням представника третьої особи, відкладено розгляд справи на 07.09.2016 року.

В судове засідання 07.09.2015 року представник третьої особи не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 07.09.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, представник відповідача позовні вимоги не визнав.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 07.09.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.09.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельний центр "Берег" (далі по тексту - позивач, іпотекодавець) та Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк СБЕРБАНК" (перейменовано в Публічне акціонерне товариство "СБЕРБАНК"; далі по тексту - відповідач, іпотекодержатель, ПАТ «СБЕРБАНК») укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрований в реєстрі за №4874 (далі по тексту - Договір іпотеки) відповідно до п. 1.1 якого в забезпечення виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудмаркет" (Боржник), які випливають із договору про відкриття кредитної лінії №115-Н/11/29/КЛ від 14.09.2011, укладеного між Іпотекодержателем (відповідач) та Боржником, з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом строку його дії (надалі - Основний договір), які (зобов'язання) зокрема, але не обмежуючись, перелічені у статті 2 цього договору та можуть виникнути в майбутньому за чинним Основним договором, Іпотекодавець передає Іпотекодержателю в заставу майно, зазначене в п. 3.1 цього договору.

У відповідності до п. 2.1. Договору іпотекою забезпечувались наступні зобов'язання Боржника, які випливають з Основного договору та можуть виникнути в майбутньому за Основним договором, а саме зобов'язання за Основним договором повернути заставодержателю кредит, наданий в гривні в межах кредитної лінії, відкритої строком до 08.12.2015 року за Основним договором з граничним лімітом кредитування в сумі 120 133 980,00 грн. з урахуванням індексу інфляції у разі прострочення повернення кредиту, наданого в межах ліміту кредитної лінії в національній валюті України, в строк/и який/і зазначений/ються в Основному договорі, а у випадках, передбачених законодавством України та/або Основним договором та/або цим договором достроково.

Згідно п. 3.1. Договору іпотеки, предметом іпотеки є:

- комплекс будівель та споруд, а саме: основна будівля «А», прибудова «а», вартова «Б», навіси «В, Г» та споруди: дев'ять ганків до «А», три ганка до а, двоє сходів до «А», паркан № 1, підпірна стінка №2, бордюр №3, світові опори №4, ворота №5; ганок до «В», загальною площею 16 780,6 кв.м., який знаходиться за адресою: Запорізька область, місто Бердянськ, пр. Пролетарський, буд. № 13/вул. Піонерська, буд. № 73, що належить Іпотекодавцеві (ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ЦЕНТР «БЕРЕГ») на праві власності.

Відповідно до п. 3.2. Договору іпотеки, за взаємною згодою сторін заставна вартість Предмета іпотеки складає 63 479 000,00 грн.

20.04.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською Оленою Володимирівною видано (винесено) виконавчий написи, що зареєстровані в реєстрі за №2114 (далі по тексту - виконавчий напис №2114), яким запропоновано звернути стягнення на комплекс будівель та споруд (загальною площею 16 780,6 кв.м.), а саме:

- основна будівля «А»;

- прибудова «а»;

- вартова «Б»;

- навіси «В, Г» та споруди: дев'ять ганків до «А»,

- три ганка до а;

- двоє сходів до «А»;

- паркан № 1;

- підпірна стінка №2,

- бордюр №3;

- світові опори №4;

- ворота №5;

- ганок до «В»

Зазначене майно знаходиться за адресою: Запорізька обл., м. Бердянськ, проспект Пролетарський, буд. №13 (тринадцять)/вул. Піонерська, буд. № 73 (сімдесят три), що належить Іпотекодавцю - Товариству з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ЦЕНТР «БЕРЕГ», 01103, м. Київ, Залізничне шосе, буд. 57, , п/р 01 в АТ «БАНК ПЕТРОКОМЕРЦ-Україна», МФО 300120, на праві власності. Зазначене майно передано в іпотеку ПАТ «СБЕРБАНК» за іпотечним Договором від 14.09.2011 року.

20.04.2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України Бурла В.Е. винесено Постанову (ВП №50907857) про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №2114 виданого 20.04.2015 року.

Спір у справі виник в зв'язку з тим, що на думку позивача при вчиненні виконавчого напису №2114 було здійснено ряд порушень, які є причиною визнання виконавчого напису №2114 таким, що не підлягає виконанню, зокрема: відповідачем не підтверджено безспірність заборгованості; виконавчий напис вчинено не на оригіналі іпотечного договору, а на його копії; жодних вимог до позивача як до іпотекодавця позивачу не надсилались; виконавчий напис не містить всіх реквізитів, які є обов'язковими для наявності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частинами 1, 2 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно частин 1, 2 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Звернення стягнення на заставлене майно державного підприємства (підприємства, не менше п'ятдесяти відсотків акцій (часток, паїв) якого є у державній власності) здійснюється за рішенням суду (частина 1, 6 ст. 20 Закону України "Про заставу").

Згідно з ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1.1. та 1.2. Глави 16 (Вчинення виконавчих написів) Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі по тексту - Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3.1. ч. 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи:

- якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;

- за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172 (п.3.2. ч.3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Відповідно до п. 3.5. ч. 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172.

Згідно з п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. №1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" (далі по тексту - Перелік), нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, коли подані для вчинення виконавчого напису документи, передбачені Переліком документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.1999 року №1172.

Вказаними вище приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку.

Суд констатує, що саме на заборгованість ТОВ «ФУДМАРКЕТ» в розмірі 13 345 286,60 доларів США (станом на 08.01.2015р.), яка виникла на підставі Договору про відкриття кредитної лінії №115-Н/11/29/КЛ від 14.09.2011 року, було вчинено виконавчий напис №2114.

Суд зазначає, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

Отже наявність безспірності вимог (заборгованості) підтверджується певним переліком документів, передбачених законодавством, за наявності яких заборгованість вважається безспірною.

А тому, факт визнання заборгованості або наявності заперечення боржника щодо розміру (у випадку відсутності доказів, які спростовують суму заборгованості, встановлену у виконавчому написі) або порядку стягнення жодним чином не впливає на об'єктивний критерій її визначення як безспірної за наявності переліку документів, які передбачені законодавством (Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172).

Позивачем у встановленому процесуальним законом порядку не надано документальних підтверджень відсутності розміру заборгованості за кредитним договором на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (аналогічної позиції притримується Вищий Господарський Суд України в постанові від 23.12.2015р. у справі №905/280/15), а також позивачем не спростовано належними та допустимими доказами, що сума заборгованості перед Банком (відповідачем) є іншою (більшою чи меншою), ніж та, що зазначена в спірному виконавчому написі.

Суд також звертає увагу на те, що провадження у даній справі порушено 29.06.2016 року, в той час як оспорюваний виконавчий напис вчинено 20.04.2015 року, і на час його вчинення не існувало спору в суді щодо розміру заборгованості, а відповідач належними та допустимими доказами не довів відсутність (або інший розмір) заборгованості за кредитним договором, в рахунок погашення якої було звернуто стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом (аналогічної позиції притримується Вищий Господарський Суд України в постанові від 17.02.2016р. у справі №917/1449/15).

Пунктом 286 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів (аналогічної правової позиції притримується Верховний Суд України в постанові від 20.05.2015 року у справі №6-158цс15).

Виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість (п.5.1. ч. 5 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення відповідачем п.5.1. ч. 5 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Відповідачем на адресу Позивача та ТОВ «Фудмережа» (боржник) надіслано повідомлення-вимогу №173/4/28-2 від 08.01.2015р., згідно якої запропоновано боржнику сплатити заборгованість за кредитним договором. Крім того Боржника повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості, Банк залишає за собою право на звернення стягнення на майно, що передано в заставу (іпотеку) (копія листа та докази його надіслання містяться в матеріалах справи).

В зв'язку з вищевикладеним, суд зазначає, що відповідачем належним чином повідомлено позивача та ТОВ «Фудмережа» (боржник) про заборгованість боржника та право Банку на звернення стягнення на майно, що передано в заставу (іпотеку), що є наслідком виконання позивачем вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат», у виконавчому написі повинні зазначатися:

- дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис;

- найменування та адреса стягувача;

- найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб);

- строк, за який провадиться стягнення;

- суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення;

- розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника;

- номер, за яким виконавчий напис зареєстровано;

- дата набрання юридичної сили;

- строк пред'явлення виконавчого напису до виконання.

З врахуванням вищевикладеного та всебічного, об'єктивного і неупередженого вивчення та дослідження всіх доказів, суд дійшов до висновку, що виконавчий напис №2114 вчинено нотаріусом відповідно до норм діючого законодавства, а тому в суду відсутні правові підстави для визнання його таким що не підлягає виконанню.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 28.09.2015 року.