КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2016 р. Справа№ 910/489/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Отрюха Б.В.

Смірнової Л.Г.

при секретарі судового засідання Громак В.О., представники сторін в судове засідання не з'явились, розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Логістик-Хім» на рішення господарського суду міста Києва від 24.05.2016р. у справі № 910/489/16 (суддя - Мандриченко О.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Логістик-Хім» до Державної казначейської служби України про стягнення 11 571,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.05.2016р. у задоволені позову відмовлено повністю.

Не погодившись із прийнятим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю «Логістик-Хім» звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 24.05.2016р. у справі №910/489/16 скасувати та стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Логістик-Хім» 11 571,75 грн. матеріальної шкоди.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2016р. відновлено товариству з обмеженою відповідальністю «Логістик-Хім» строк подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу прийнято до провадження.

Розпорядженням №09-52/4889/16 від 20.09.2016р. призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв'язку із припиненням повноважень судді Лобаня О.І., який не є головуючим суддею, у зв'язку із звільненням.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу суддів від 20.09.2016р. сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя Чорна Л.В. судді: Отрюх Б.В., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2016р. апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Логістик-Хім» на рішення господарського суду міста Києва від 24.05.2016р. прийнято до провадження у визначеному складі колегії.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Логістик-Хім» та Державна казначейська служба України своїх представників, в судове засідання не направили, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому слід зазначити, що законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

За таких обставин, справа розглядається за відсутності представників сторін, які належним чином повідомлені.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 27.05.2014 р. між ТОВ «ЛОГІСТ - ХІМ» (покупець) та фірмою «ЕRTEL Abwassertechnic Industrie» (постачальник) ФР Німечинна, укладено Контракт №14167/ІМ, за яким покупцем придбано 15400 кг деемульгатора 088-1 за ці ною 1,53 євро/кг на умовах поставки у відповідності до Інкотермс 2010 року: ЕХW РАN СНЕМІЕ, Керпен, Німечинна. Умови поставки товару визначаються додатками до договору. 27.05.2014 року сторони узгодили між собою додаток № 1 до Контракту, узгодили умови оплати як 100% передплата, умови поставки - ЕХW РАN СНЕМІЕ, Керпен, Німечинна. 15.07.2014 року сторони узгодили додаток № 2 до Контракту №14167/ІМ.

Для митного оформлення партії товару, позивачем 24.06.2014 року було подано до Запорізької митниці Міндоходів вантажно-митну декларацію форми МД-2 № 112050000/2014/014772, за якою підлягали сплаті наступні платежі: ввізне мито: 7977,27 грн (020); ПДВ: 81368,20 грн (028). Разом з наданою ванта жно-митною декларацією, позивачем у якості додатків на обґрунтування заявленої митної вартості було надано: Контракт №14167/ІМ від 27.05.2014 року, сертифікат аналізу б/н від 18.06.2014 року, платіжне доручення в Іноземній валюті № 325 від 04.06.2014 року, фінансову довідку № DТ0847 від 20.06.2014 року, прайс б/н від 27.05.2014 року, проформу інвойс №LLС/20140527 від 03.06.2014 року, технічну довідку № 11/06-14 від 19.06.2014 року, інші документи для ідентифікації товару. Встановлено, що поставка товару відбувалась на умовах ЕХW РАN СНЕМІЕ. При визначені митної вартості товару позивачем було обрано перший метод відповідно до ціни контракту та специфікації яка передбачена цим Контрактом.

24.06.2014 року Запорізькою митницею винесено рішення № 112050000/2014/000238/2, яким ціна товару була збільшена внаслідок застосування другорядного методу визначення митної вартості товару, митну вартість товару було визначено замість 1,06706 євро за 1 кг товару. На підставі цього рішення Запорізька митниця оформила картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 112050000/2014/00413 від 24.06.2014 року. /а.с. 45/.

Позивач, не погодився з прийнятим рішенням, але з метою випуску у вільний обіг товарів скористався правом наданим ч. 3 ст. 52 МК України та оформив 25.06.2014 року нову ВМД по формі МД-2 № 112050000/2014/014851, сплативши митні платежі згідно із заявленою митною вартістю товарів (ввізне мито - код 020: 7990,62 грн.; ПДВ - код 028: 81504,34 грн.) та надавши гарантію в розмірі різниці між заявленою митною вартістю та митною вартістю визначеною відповідачем (ввізне мито - код 020: 328,77 грн; ПДВ - код 028: 3353,45 грн.). /а.с.47/.

Для митного оформлення другої партії товару, позивачем 26.08.2014 року до Запорізької митниці Міндоходів було подано вантажно-митну декларацію форми МД-2 № 112050000/2014/019211, за якою підлягали сплаті наступні платежі: ввізне мито: 7456,67 грн. (020); ПДВ: 76058,02 грн. (028). Разом з наданою вантажно-митною декларацією, позивачем у якості додатків на обґрунтування заявленої митної вартості було надано: Контракт №14167/ІМ від 27.05.2014 року, сертифікат аналізу б/н від 09.08.2014 року, платіжне доручення в іноземній валюті № 350 від 28.07.2014 року, фінансову довідку №DТІ 128/1 від 19.08.2014 року, прайс б/н від 14.07.2014 року, проформу інвойс № LLС/20140716 від 16.07.2014 року, технічну довідку № 18/08-14 від 26.08.2014 року, інші документи для ідентифікації товару. Встановлено, що поставка товару відбувалась на умовах ЕХW РАN СНЕМІЕ. При визначені митної вартості товару позивачем було обрано перший метод відповідно до ціни контракту та специфікації яка передбачена цим Контрактом.

26.08.2014 року Запорізькою митницею винесено рішення №112050000/2014/000318/2, яким ціна товару була збільшена внаслідок застосування другорядного методу визначення митної вартості товару, митну вартість товару було визначено замість 1,7117 євро за 1 кг товару. На підставі рішення Запорізькою митницею оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 112050000/2014/00545 від 26.08.2014 року. /а.с. 49/.

Позивач, не погодився з прийнятим рішенням, але з метою випуску у вільний обіг товарів скористався правом наданим ч. 3 ст. 52 МК України та оформив 27.08.2014 року нову ВМД по формі МД-2 № 112050000/2014/019298, сплативши митні платежі згідно із заявленою митною вартістю товарів (ввізне по - код 020: 7580,30 грн.; ПДВ - код 028: 77319,09 грн.) та надавши гарантію розмірі різниці між заявленою митною вартістю та митною вартістю визначеною відповідачем (ввізне мито - код 020: 567,44 грн.; ПДВ - код 028: 5787,90 грн.). /а.с. 51/.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2015 року у справі № 808/9713/14 визнано протиправними та скасовано картки відмови Запорізької митниці № 112050000/2014/00413 від 24.06.2014року, № 112050000/2014/00545 від 26.08.2014 року, рішення про коригування митної вартості товарів № 112040000/2014/000238/2 від 24.06.2014 року та № 112050000/2014/000318/2 від 26.08.2014 року. /а.с. 70/.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що внаслідок прийняття Запорізькою митницею протиправних рішень надмірно сплачено 11 571,75 грн., що в силу ст.ст. 1166, 1173 Цивільного кодексу України, на думку позивача, є матеріальною шкодою, завданої протиправними рішеннями та діями Запорізької митниці Міністерства доходів і зборів України.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Позивач звернувся до Запорізької митниці із заявою про повернення надмірно сплачених сум. (заява №808/9713/14 від 22.12.2015р.) /а.с. 77/.

Листом Запорізька митниця ДФС відмовила позивачу у поверненні надмірно сплачених сум, посилаючись на відсутність відповідних підстав. /а.с. 78/.

Крім того, митниця вказала, що різниця між сумами митних платежів, обчислених згідно з митною вартістю товарів, визначеною митними органами та сумою митних платежів, обчислених згідно з митною вартістю, визначеною декларантом становлять: за митною декларацією №112050000/2014/014851 - 3 682,22 грн.; за митною декларацією №112050000/2014/019298 - 6 355,34 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів. (п. 7 ст. 55 Митного кодексу України).

Порядок повернення надмірну сплачених коштів врегульований Порядок повернення платниками податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як пердоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затверджений наказом Державної митної служби України від 20.07.2007р. №618, зареєстрований у Міністерстві юстиції України від 25.09.2007р. №1097/14364. (далі - Порядок).

Згідно Порядку для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

До заяви додаються:

аркуші з позначенням «3/8» комплектів бланків митних декларацій форм МД-2 і МД-3 і доповнення (у разі їх оформлення) або другий аркуш оформленої посадовою особою митного органу уніфікованої митної квитанції МД-1, за якою помилково та/або надмірно сплачено митні та інші платежі;

документи, що підтверджують суму помилково та/або надмірно сплачених митних та інших платежів;

документи, що підтверджують право на перенесення граничних строків для подання заяв про повернення надмірно сплачених митних та інших платежів, у випадках, передбачених в абзацах третьому - восьмому цього пункту.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), форма якого наведена в додатку 1 до Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби України та Державного казначейства України від 20.07.2007 N 611/147, керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу. Порядок і форма складання документа, у якому відображатимуться результати перевірки, визначаються наказом Державної митної служби України.

Супровідний лист, адресований органу Державного казначейства України, Реєстр висновків про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, підготовлений відповідно до пункту 5 Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби України та Державного казначейства України від 20.07.2007 N 611/147, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2007 за N 1095/14362 (далі - Реєстр висновків про повернення), Висновок про повернення з оригіналом заяви платника податків про повернення коштів з Державного бюджету України, підписаний начальником (заступником начальника) Відділу та зареєстрований у журналі реєстрації висновків про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Журнал реєстрації висновків про повернення коштів з Держбюджету), форма якого наведена в додатку 3 до цього Порядку, разом з документом, у якому відображаються результати перевірки, подаються керівнику (заступнику керівника) митного органу для прийняття остаточного рішення про повернення коштів.

Керівник (заступник керівника) митного органу на підставі результатів перевірки (у разі її проведення) підписує Висновок про повернення, Реєстр висновків про повернення та супровідний лист, адресований органу Державного казначейства України (далі - пакет документів на повернення коштів).

Пакет документів на повернення коштів передається до Загального відділу для реєстрації та відправки до органу Державного казначейства України.

Копія Висновку про повернення, оригінал заяви платника податків про повернення коштів з Державного бюджету України та документ, у якому відображаються результати перевірки заяви платника, залишаються у Відділі для контролю.

Проте висновку про повернення або доказів оскарження відмови, у встановленому законодавством порядку, позивач в порушення ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, не навів та не довів.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з Державного бюджету України суми митних платежів є передчасною, оскільки лише за наявності висновку про повернення митниці державна казначейська служба України матиме підстави повернути помилково та/або надмірно сплачені кошти. (аналогічного висновку дійшов Верховний суд України у постанові від 02.02.2016р. по справі №21-4125а-15).

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову.

Доводи наведені в апеляційній скарзі Київським апеляційним господарським судом до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

З наведених у даній постанові обставин, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду міста Києва від 24.05.2016р. у справі №910/489/16.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 24.05.2016р. у справі №910/489/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Матеріали справи №910/489/16 повернути до господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді Б.В. Отрюх

Л.Г. Смірнова