КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2016 р. Справа№ 927/661/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання: Молокопой І.А.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Служби автомобільних доріг у Чернігівській області

на рішення господарського суду Чернігівської області від 09.08.2016

у справі № 927/661/16 (суддя Оленич Т.Г.)

за позовом Приватного акціонерного товариства ,,Шляхове ремонтно - будівельне управління № 82"

до Служби автомобільних доріг у Чернігівській області

про стягнення 5 389 170,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство ,,Шляхове ремонтно - будівельне управління № 82" (далі - позивач) звернулося в господарський суд Чернігівської області з позовом до Служби автомобільних доріг у Чернігівській області (далі - відповідач) про стягнення 5 389 170,00 грн. заборгованості за договором № 12162 про закупівлю послуг за державні кошти від 12.09.2012.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 09.08.2016 у справі № 927/661/16 позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 5 389 170,00 грн. боргу та 80 837,55 грн. судового збору.

Мотивуючи зазначене рішення, суд першої інстанції, пославшись на встановлені ним обставини та умови договору, положення ГК України і ЦК України, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у даній справі та наявність правових підстав для їх задоволення.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду Чернігівської області від 09.08.2016 у справі № 927/661/16 скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що він не погоджується з прийнятим рішенням, оскільки воно прийнято за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права. Зокрема, скаржник зазначає про те, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не взяв до уваги наявні договірні зобов'язання між сторонами, погоджені в п. 4.11 договору, а відповідач був і залишається лише одержувачем бюджетних коштів від головного розпорядника на оплату робіт по договору, що, в свою чергу та через відсутність відповідного фінансування, було та залишається підставою для відмови в задоволенні позову. Як вказує скаржник, неправильне застосування норм матеріального права полягає у визначенні правовідносин сторін за договором як будівельний підряд, тоді як мало місце надання послуг. Скаржник наголошує на тому, що відповідно до умов договору, термін виконання зобов'язання з оплати робіт, виконаних позивачем безпосередньо, пов'язаний з настанням певної події - отримання коштів з державного бюджету, але у зв'язку з відсутністю бюджетного фінансування на погашення заборгованості строк його виконання не настав.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про її необґрунтованість, просить залишити оскаржуване рішення без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.09.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Суховий В.Г., судді Жук Г.А., Мальченко А.О. та призначено її розгляд на 19.09.2016.

В судовому засіданні 19.09.2016 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача заперечив проти наведених доводів з підстав, викладених у відзиві.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.09.2012 між Приватним акціонерним товариством ,,Шляхове ремонтно-будівельне управління №82" (далі - позивач, підрядник) та Службою автомобільних доріг у Чернігівській області (далі - відповідач, замовник) укладено договір №12162 про закупівлю послуг за державні кошти (далі - договір), за умовами якого підрядник зобов'язався надати послуги, зазначені в оголошені про торги №247869 у інформаційному бюлетені ,,Вісник державних закупівель" від 09.07.2012р. за №82/1 (684/1), а замовник - прийняти і оплатити такі послуги.

Відповідно до п.1.2 договору (в редакції додаткової угоди №2 від 06.12.2013) найменування послуги: поточний середній ремонт автодороги державного значення Т-25-58 Корюківка-Гуринівка-Бреч на км0+000-км9+400 (влаштування тонкошарового асфальтобетонного покриття) Корюківський район.

Згідно з п.3.1 договору (в редакції додаткової угоди №6 від 21.10.2015, ціна цього договору становить 5 389 170,00 грн. з ПДВ.

Розділом 4 договору урегульовано порядок здійснення оплати, зокрема, оплата виконаних робіт проводиться після прийняття замовником закінчених робіт, або поетапно проміжними платежами в міру виконання робіт. Розрахунки за виконані роботи будуть здійснюватись на підставі довідки (форма № КБ-3), підписаної уповноваженими представниками сторін в межах фінансування замовника (п.4.1).

Відповідно до п. 4.3 договору підрядник визначає обсяги та вартість виконаних робіт, що підлягають оплаті, та готує відповідні документи (форма КБ-2в) і подає їх для підписання замовнику по затвердженому графіку приймання робіт. Замовник зобов'язаний підписати подані підрядником документи, що підтверджують виконання робіт, або обґрунтувати причини відмови від їх підписання.

Відповідно до п.5.1 договору строк (термін) надання послуг: з моменту підписання договору, отримання ордеру та їх завершення до 01.04.2013.

Розділом 6 договору закріплено, зокрема, обов'язок замовника своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані ним послуги; приймати надані послуги згідно Інструкції по прийманню робіт після поточного ремонту та утримання ІН В.3.2-218-325:2009; недоліки у наданих послугах, виявлені в процесі приймання - передачі закінчених послуг (робіт), які виникли з вини підрядника, повинні бути усунуті підрядником протягом 5 днів.

В силу п.10.1 договору цей договір набирає чинності з дня підписання і діє до 31.12.2013 року.

Додатковою угодою № 7 від 29.12.2015 сторони погодили викласти п. 10.1 в новій редакції, а саме: ,,Цей договір набуває чинності з дня підписання і діє до 31.12.2016".

У зв'язку з відсутністю фінансування виконання робіт за договором неодноразово зупинялось та відновлювалось, про що сторонами укладались додаткові угоди до договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем проведено поточний середній ремонт автодороги державного значення Т-25-58 Корюківка-Гуринівка-Бреч на км0+000-км9+400 (влаштування тонкошарового асфальтобетонного покриття) загальною вартістю 5 389 170 грн., про що позивачем складено та підписано довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за формою №КБ-3, акти №1 та №2 приймання виконаних будівельних робіт за формою №КБ-2в та направлено вказані документи відповідачу для підписання, що підтверджується описом вкладення до листа на ім'я відповідача, фіскальним чеком від 10.06.2016 та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.35).

Листом №01-06/1289/12 від 02.07.2016 відповідач повернув позивачу вищевказані документи без підписання з причини відсутності бюджетного призначення на фінансування робіт за договором №12162 від 12.09.2012. При цьому відповідачем зауважень щодо якості, складу та обсягів виконаних позивачем робіт, щодо наявності відступів від умов договору та проектної документації, а також строків виконання робіт не заявлено.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, позивач зазначає, що відповідач не виконав зобов'язання щодо оплати виконаних підрядних робіт, у зв'язку з чим за ним рахується заборгованість у розмірі 5 389 170,00 грн. за договором № 12162 про закупівлю послуг за державні кошти від 12.09.2012 в розмірі 5 389 170,00 грн., які він просить стягнути з останнього.

Заперечуючи проти позовних вимог у даній справі, відповідач, зокрема, вказував на ту обставину, що виконання відповідачем, як замовником, обов'язку оплатити виконані роботи безпосередньо залежало від надходження бюджетних коштів на відповідні цілі. Також відповідач з посиланням на бюджетне законодавство, яке, на його думку, в даному випадку має перевагу перед будь-якими іншим законодавством, вказує, що пред'явити роботи до оплати в органи казначейства відповідач мав право протягом семи робочих днів з моменту підписання акту виконаних робіт, але лише у випадку фактичних надходжень грошових коштів на рахунок Служби, оскільки за відсутності у розпорядника бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом, органи Казначейства зобов'язання не реєструють, кредиторська заборгованість без грошового підкріплення не фіксується. У зв'язку з цим відповідач стверджує, що він не мав юридичних підстав для підписання актів виконаних робіт, оскільки даний факт суперечив би вимогам Бюджетного кодексу України, тому роботи могли бути виконані позивачем на його страх і ризик при наявності оборотних коштів, а документи можуть бути прийняті виключно по датах надходження коштів на оплату. Відповідач повідомляє суду, що ним вживалися заходи по приведенню зобов'язання по договору до норм діючого бюджетного законодавства України, а саме ст.48 Бюджетного кодексу України, та з незалежних від сторін обставин бюджетні асигнування не надійшли на рахунки відповідача для оплати робіт.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог повністю з огляду на таке.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Укладений між сторонами спору договір № 12162 про закупівлю послуг за державні кошти від 12.09.2012 за своєю правовою природою є договором будівельного підряду, правовідносини за яким регулюються нормами глави 33 Господарського кодексу України та §1, 3 глави 61 Цивільного кодексу України.

За змістом ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною першою статті 854 ЦК України передбачено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до положень статті 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Частиною четвертою статті 882 ЦК України визначено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Як підтверджується матеріалами справи, на виконання умов договору позивачем були виконані підрядні роботи на загальну суму 5 389 170,00 грн., про що ним складено та підписано довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за формою №КБ-3, акти №1 та №2 приймання виконаних будівельних робіт за формою №КБ-2в та направлено вказані документи відповідачу для підписання, що підтверджується, описом вкладення до листа на ім'я відповідача, фіскальним чеком від 10.06.2016 та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Як зазначалось вище, листом №01-06/1289/12 від 02.07.2016 відповідач повернув позивачу вищевказані документи без підписання з причини відсутності бюджетного призначення на фінансування робіт за договором №12162 від 12.09.2012. При цьому, відповідачем зауважень щодо якості, складу та обсягів виконаних позивачем робіт, щодо наявності відступів від умов договору та проектної документації, а також строків виконання робіт не заявлено.

Станом на день винесення рішення довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за формою №КБ-3 та акти №1 та №2 приймання виконаних будівельних робіт за формою №КБ-2в залишаються непідписаними відповідачем.

Відповідно до п.4.3 договору підрядник визначає обсяги та вартість виконаних робіт, що підлягають оплаті, та готує відповідні документи (форма КБ-2в) і подає їх для підписання замовнику по затвердженому графіку приймання робіт. Замовник зобов'язаний підписати подані підрядником документи, що підтверджують виконання робіт, або обґрунтувати причини відмови від їх підписання.

Згідно з ч.1 ст.853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Як вбачається з вищевказаного листа відповідача від 02.07.2016, станом на дату надання відповіді на претензію відсутнє бюджетне призначення на фінансування робіт за договором підряду № 12162 від 12.09.2012, у зв'язку з чим відповідачем направлено інформаційного листа за № 01-06/1246/12 від 24.06.2016 на адресу головного розпорядника бюджетних коштів - Державного агентства автомобільних доріг України.

В свою чергу, з копії листа № 01-06/1246/12 від 24.06.2016, надісланого відповідачем на адресу Державного агентства автомобільних доріг України вбачається, що роботи за договором виконані в повному обсязі, але Служба не підписує Акт форми № КБ-2в та довідку форми № КБ-3 через незалежні від неї обставини - відсутність бюджетних асигнувань, загальна сума виконаних та несплачених робіт складає 5 389 170,00 грн.

Отже, слід дійти висновку, що відповідачем визнається факт виконання позивачем на підставі договору №12162 від 12.09.2012 поточного середнього ремонту автомобільної дороги Т-25-58 Корюківка-Гуринівка-Бреч на ділянці 0+000-км9+400 загальною вартістю 5 389 170,00 грн. в повному обсязі.

Відповідно до ч.4 ст.879 ЦК України оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Колегія суддів зазначає, що за умовами договору підряду оплата робіт поставлена в залежність від прийняття замовником закінчених робіт.

В силу приписів ст.ст. 853, 875 ЦК України та п. 6.1.1, 6.1.2 договору замовник зобов'язаний прийняти виконані роботи та оплатити їх, однак, з наведеного вище слідує, що відповідач неправомірно ухиляється від виконання взятого на себе за договором обов'язку прийняти замовлені роботи.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сам по собі факт непідписання відповідачем актів виконаних робіт, за наявності реального виконання позивачем робіт та відсутності своєчасно заявлених відповідачем зауважень до виконаних робіт, не звільняє останнього від їх оплати.

Правова позиція, що замовник, який безпідставно відмовився від прийняття робіт, своєчасно не заявивши про їх недоліки (за наявності таких), не звільняється від обов'язку оплатити роботи, виконані за договором підряду, викладена також і в п.6 оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/374/2013 від 18.02.2013 ,,Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України)".

Відповідач доказів оплати робіт в ході розгляду справи суду не надав, проти факту наявності боргу в заявленому до стягнення розмірі не заперечував.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Тобто вказана норма передбачає як безпосереднє встановлення у зобов'язанні строку (терміну) його виконання, так і визначення цього строку вказівкою на певну подію, яка неминуче має настати. В іншому ж випадку кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодекс України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як причину невиконання зобов'язання відповідач зазначає відсутність бюджетного фінансування визначених договором робіт, тобто ненадходження коштів на рахунки відповідача для оплати робіт.

Слід зазначити, що договір № 12162 про закупівлю послуг за державні кошти від 12.09.2012 укладено під бюджетну програму 3111020 ,,Розвиток мережі та утримання автомобільних доріг загального користування" за рахунок коштів, залучених під державні гарантії у 2013 році по Службі автомобільних доріг у Чернігівській області, а витрати за договором фінансуються з Державного бюджету України.

Законом України ,,Про Державний бюджет на 2013 рік" затверджено бюджетні призначення головним розпорядникам коштів Державного бюджету України на 2013 рік у розрізі відповідальних виконавців за бюджетними програмами згідно з додатками до цього Закону.

Головним розпорядником коштів за вказаною бюджетною програмою є Державне агентство автомобільних доріг України, що підтверджується реєстром бюджетних зобов'язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 11.12.2013 № 22.

Однак, за змістом ст. 511 Цивільного кодексу України, зобов'язання не може створювати обов'язку для третьої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 528 Цивільного кодексу України у разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок боржник повинен виконати сам.

Слід зазначити, що згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином заперечення відповідача правомірно відхилені судом першої інстанції, оскільки відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність органу державної влади чи місцевого самоврядування та не є підставою для уникнення від виконання зобов'язання.

Така ж позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2012 року де зазначено: ,,Згідно частини першої статті 96 ЦК юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 ЦК і статтею 193 ГК встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Касаційний суд обґрунтовано відхилив заперечення МНС щодо неоплати продукції за відсутності бюджетних коштів на реєстраційному рахунку відповідача, оскільки на підставі частини другої статті 617 ЦК, частини другої статті 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі ,,Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18 жовтня 2005 року відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України на 2009 рік не виправдовує бездіяльність МНС і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання".

При цьому, оскільки, як встановлено судом вище, відповідач безпідставно повернув позивачу без підписання акти №1 і №2 про приймання виконаних будівельних робіт, надіслані йому позивачем 10.06.2016, тому, враховуючи вищенаведені приписи цивільного законодавства, якими регулюється порядок оплати виконаних підрядних робіт, відповідач мав оплатити виконані роботи саме після отримання ним вищевказаних актів, а саме 16.06.2016.

Відповідач доказів оплати виконаних позивачем робіт суду не надав, що свідчить про невиконання ним умов договору, а відтак й про порушення права позивача.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобов'язання з оплати робіт виконаних позивачем на підставі договору №12162 від 12.09.2012, а тому з нього підлягає стягненню 5 389 170 грн. боргу.

Безпідставними також є твердження відповідача про пріоритетність бюджетного законодавства при вирішенні даного спору оскільки в силу ст.1 Бюджетного кодексу України цим Кодексом регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу. Правові відносини, які виникли між сторонами на підставі договору №12162 від 12.09.2012, є відносинами підряду та не підпадають під регулювання Бюджетним кодексом України, в зв'язку з чим норми цього Кодексу не можуть бути застосовані при вирішенні даного спору.

З огляду на вищевикладене позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник, зокрема, зазначав про те, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не взяв до уваги наявні договірні зобов'язання між сторонами, погоджені в п. 4.11 договору, а відповідач був і залишається тільки одержувачем бюджетних коштів від головного розпорядника на оплату робіт по договору, що, в свою чергу та через відсутність відповідного фінансування було та залишається підставою для відмови в задоволенні позову.

Зазначені твердження колегією суддів відхиляються з огляду на викладене вище в тексті даної постанови, оскільки відповідач, не виконавши своїх зобов'язань з оплати виконаних робіт при наявності коштів, передбачених в Державному бюджеті України на 2013 рік, порушив вимоги статті 526 ЦК України.

Крім того, скаржник в апеляційній скарзі зазначає про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що полягає у визначенні правовідносин сторін за договором як будівельний підряд, тоді як мало місце надання послуг.

Такі доводи колегією суддів відхиляються як необґрунтовані, оскільки за змістом частини другої статті 875 Цивільного кодексу України договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

Предметом договору є поточний середній ремонт автодороги державного значення Т-25-58 Корюківка-Гуринівка-Бреч на км0+000-км9+400 (влаштування тонкошарового асфальтобетонного покриття) Корюківський район, тобто, виконання робіт нерозривно пов'язано з місцезнаходженням об'єкта, що ідентифікує даний договір як договір будівельного підряду, тоді як за договором про надання послуг - послуга споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності. При цьому, посилання скаржника на Закони України ,,Про регулювання містобудівної діяльності", ,,Про архітектурну діяльність", ДБН А2.2-3-2012, якими надано визначення терміну будівництво - нове будівництво, реконструкція, реставрація, технічне обслуговування, технічне переоснащення, капітальний ремонт та поточний ремонт, на думку скаржника, не відноситься до будівництва, тому на нього не поширюються законодавчі та нормативні документи, що діють у будівництві, є помилковим, оскільки наведені скаржником нормативні акти лише визначають терміни, які застосовуються в будівництві, тоді як норми ЦК, а саме параграф 3 глави 61 врегульовують правовідносини, які виникають у процесі такої діяльності.

Доводи апеляційної скарги не є обґрунтованими з підстав наведених вище, а тому колегією суддів відхиляються. У зв'язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Чернігівської області від 09.08.2016 у справі № 927/661/16 відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає зміні або скасуванню з підстав, передбачених ст. 104 ГПК України.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Чернігівської області від 09.08.2016 у справі № 927/661/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Служби автомобільних доріг у Чернігівській області - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко