РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2016№910/9142/16

За позовом Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод»

до 1. Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

2. Державного підприємства «Донецька залізниця»

про стягнення 24 906,00 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача-1: Неведрова Н.В. за довіреністю № Ц-2/3-04/185-16 від 29.04.2016 р.;

від відповідача-2: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Донецьксталь» - металургійний завод» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - відповідач-1) про стягнення 24 906,00 грн. вартості втраченого вантажу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що внаслідок незабезпеченого Державним підприємством «Донецька залізниця» збереження вантажу під час перевезення, утворилась недостача вантажу, вартість якої за розрахунком позивача становить 24 906,00 грн., у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", як правонаступника ДП "Донецька залізниця", про стягнення зазначеної суми збитків.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.05.2016р. було порушено провадження у справі № 910/9142/16, її розгляд призначено на 13.06.2016р.

31.05.2016р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача-1 подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач-1 проти задоволення позову заперечує, оскільки він не є правонаступником Державного підприємства «Донецька залізниця».

10.06.2016р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.06.2016р. на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 04.07.2016р.

14.06.2016р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

01.07.2016р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано заяву, відповідно до змісту якої позивач надає згоду на заміну відповідача в порядку статті 24 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо господарським судом буде встановлено, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.07.2016р., в порядку статті 24 Господарського процесуального кодексу України, залучено до участі у справі в якості іншого відповідача Державне підприємство «Донецька залізниця» (далі - відповідач-2), на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 18.07.2016 р. Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.07.2016 р. на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 03.08.2016р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.08.2016р. на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 29.08.2016р.

16.08.2016р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.08.2016р. на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 14.09.2016р.

В судовому засіданні 14.09.2016р. представник відповідача-1 проти задоволення позову заперечив.

Представники позивача та відповідача-2 в судове засідання 14.09.2016 р. не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Судом враховано, що відповідно до п.3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представників позивача та відповідача-2 не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 14.09.2016 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача-2, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2016р. між ПАТ «Макіївкокс» (постачальник) та позивачем (покупець) було укладено Договір № , відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язується передати, а покупець - прийняти і оплатити згідно з умовами Договору коксохімічну продукцію, яка в подальшому йменується товар.

Відповідно до залізничної накладної №51939809 від вантажовідправника ПАТ «Макіївкокс» (станція Макіївка Донецької залізниці) на адресу позивача (станція Мушкетове Донецької залізниці) у вагоні № 60424124 було направлено кокс доменний вагою 39 900 кг.

Означений вантаж було видано позивачу зі складанням Комерційного акту БМ № 732037/2 від 14.02.2016 р., відповідно до якого на підставі акту загальної форми станції Мушкетове Донецької залізниці № 14 від 13.02.2016 р. на 200т. вагонних тензометричних вагах станції Сортувальна, тип ВВ-200-50-2М, які пройшли держповірку 16.03.2015р., проведено комісійне переваження зазначеного вище вагону. За документом значиться: кокс доменний, навалом, вантаж маркірований білим вапном, вологий, вага при відправленні визначена на вагонних вагах (150т). Брутто не вказано, тара (по переваженню) 21500 кг., нетто 39900 кг. Фактично залишилось: брутто 58600 кг., тара (з документами) 21500 кг., нетто 37100 кг., що менше документа на 2800 кг. При візуальному огляді виявлено повантаження вище бортів на 250-300мм., слабке маркування вапном. На половину вагону шапка вантажу відсутня, повантаження в даному місці на рівні бортів, маркування відсутнє. Технічно вагон справний, течі вантажу немає.

Крім того, на підставі залізничної накладної № 51908861 на станцію Мушкетове Донецької залізниці у вагоні № 56546047 був відправлений вантаж - кокс доменний вагою 42250 кг.

11.02.2016 р. станцією Мушкетове Донецької залізниці було складено Комерційний акт БМ № 732035/1, відповідно до якого на підставі акту загальної форми станції Мушкетове Донецької залізниці № 9 від 11.02.2016 р. на 200т. вагонних тензометричних вагах станції Сортувальна, тип ВВ-200-50-2М, які пройшли держповірку 16.03.2015 р., проведено комісійне переваження зазначеного вище вагону. За документом значиться: кокс доменний, навалом, вантаж маркірований білим вапном, вологий, вага при відправленні визначена на вагонних вагах (150т). Брутто не вказано, тара (по переваженню) 22450 кг., нетто 42250 кг. Фактично залишилось: брутто 63050 кг., тара (з документами) 22450 кг., нетто 40600 кг., що менше документа на 1650 кг. При візуальному огляді виявлено повантаження вище бортів на 250-300мм., слабке маркування вапном. На половину вагону шапка вантажу відсутня, повантаження в даному місці на рівні бортів, маркування відсутнє. Технічно вагон справний, течі вантажу немає.

Згідно з залізничними накладними № 52075967 та № 52113800 на станцію Мушкетове Донецької залізниці у вагоні № 67573105 був відправлений вантаж - кокс доменний вагою 40450 кг.

Вказаний вантаж був виданий позивачу зі складанням Комерційного акту БМ № 732041/6 від 23.02.2016 р., відповідно до якого в доповнення до акту загальної форми ст. Мушкетове №12 від 23.02.2016 р. на 200тн. вагонних тензометричних вагах ст. Сортувальна тип ВВ-200-50-2М які пройшли держповірку 16.03.2015 р., проведено комісійне переваження вказаного вагону. По документу значиться: кокс доменний навалом, маркірований білим вапном, вологий, вага відправлень визначена на вагонний вагах (150т.), брутто не зазначено, тара (по провісці) 21 350 кг., нетто 38 150 кг., що менше документа на 2300 кг. При візуальному огляді виявлено: повантаження вище рівня бортів 200-250мм, шапкой, слабо маркірована вапном, над 1-3 люками шапка відсутня, повантаження нижче бортів на 40 мм, маркування відсутнє. Технічно вагон справний, течі вантажу не має.

Відповідно за залізничних накладних № 52169240 та № 52181625 на адресу позивача був відправлений вантаж у вагоні № 56545973 - кокс доменний вагою 40150 кг.

Означений вантаж на станції Мушкетове було видано позивачу зі складанням Комерційного акту БМ № 732042/7 від 23.02.2016 р., в якому зазначено, що в доповнення до акту загальної форми ст. Мушкетове № 11 від 23.02.2016 р. на 200тн. тензометричних вагах ст. Сортувальна тип ВВ-200-50-2М, які пройшли держповірку 16.03.2015 р., проведено комісійне переваження вагону № 56545973. По документу значиться кокс доменний, навалом, маркірований білим вапном, вологий, вага при відправленні визначена на вагонних вагах (150т). Брутто не зазначено, тара (по провісці) 22200кг., нетто 40150 кг. Вагон прибув по досилочному документу Менчугово Донецької залізниці - Мушкетове Донецької залізниці № 52181625 від 21.02.2016 р. Фактично виявилось: брутто 61300 кг., тара (з документа) 22200кг., нетто 39100 кг., що менше документа на 1050 кг. При візуальному огляді виявлено: повантаження вище рівня бортів на 200-250мм, шапкой, слабо маркірований вапном. Над 1-3 люками повантаження на рівні бортів, холмообразне. Відсутня частина шапки. Технічно вагон справний, течі вантажу не має.

Згідно з залізничними накладними № 52568946 та № 52654480 у вагоні № 60500469 на адресу позивача був направлений вантаж - кокс доменний у кількості 40400 кг.

Вказаний вантаж було видано позивачу зі складанням Комерційного акту № 732044/9 від 13.03.2016 р., відповідно до якого на підставі акту загальної форми ст. Мушкетове № 16 від 13.03.2016 р. на 200т. вагонних тензометричних вагах ст. Сортувальна тип ВВ-200-50-2М, які пройшли держповірку 16.03.2015р., проведено комісійне переваження вагону № 60500469. По документам значиться: кокс доменний, навалом, маркірований білим вапном, вантаж вологий, вага при відправленні визначена на вагонних вагах (150т). Брутто не вказано, тара (по документу) 232520 кг., нетто 40400 кг. Фактично виявилось: брутто 60700 кг, тара 23250 кг, нетто - 37450 кг., що менше документа на 2 950 кг. При візуальному огляді виявлено: повантаження вище бортів на 200-300мм, слабо маркірований вапном. Праворуч по ходу поїзду над 1-2 люками відсутня шапка вантажу, повантаження нижче бортів на 1000-1500мм по всій ширині вагону, холмообразне, без єдиного рівня, маркування відсутнє. Технічно вагон справний, люки двері зачинені. Течі вантажу не має.

За розрахунком позивача, вартість недостачі вантажу складає 24 906,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із ч. 6 ст. 306 Господарського кодексу України, відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено, також ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України.

Згідно із ч. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

У відповідності до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Надані позивачем Комерційні акти за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правилам складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно із ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 1 % маси, зазначеної в перевізних документах щодо вантажу - кокс.

Судом перевірено складений позивачем розрахунок вартості недостачі у вагонах № 60424124, № 56546047, № 67573105, № 56545973, № 60500469, який зроблено з урахуванням норми природньої втрати коксу та масової долі вологи, зазначеної у Сертифікатах, та встановлено, що він є вірним.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо того чи є ПАТ "Українська залізниця" правонаступником ДП "Донецька залізниця" судом було встановлено наступне.

Як підтверджено матеріалами справи договір перевезення вантажу був укладений між позивачем та Державним підприємством "Донецька залізниця".

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", як нова юридична особа утворене згідно із Законом України "Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014р. № 200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства " Українська залізниця". Як вбачається із положень наведеного вище Закону та постанови Кабінету Міністрів України всі підприємства, на базі яких утворюється ПАТ "Укрзалізниця", реорганізовуються шляхом злиття.

Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" від 23.02.2014 № 4442-VI, Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Статут Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735.

Згідно із п. 2 Статуту ПАТ "Українська залізниця", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 735 від 02.09.2015, товариство є правонаступником усіх прав та обов'язків позивача.

У відповідності до відомостей, що внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" є правонаступником Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач".

Разом з тим, реорганізація юридичної особи, як самостійний вид її припинення, передбачає проведення певної процедури та характеризується деякими особливостями.

Так, в силу положень ч. 1, ч. 2 ст. 104 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно із ч. 2, ч. 3 ст. 107 ЦК України, після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов'язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до наведеного, при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов'язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути чітко зазначено.

Про необхідність затвердження таких передавальних актів визначено також у постанові Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 "Про утворення Публічного акціонерного товариства" Українська залізниця".

Згідно із вищенаведеними нормами законодавства, вказівка в Законі України "Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", постанові Кабінету Міністрів України №200 від 25.06.2014 та Статуті ПАТ "Українська залізниця" про те, що останнє є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, не означає автоматичного правонаступництва без проведення інвентаризації майна та затвердження передавальних актів і припинення юридичних осіб таких підприємств.

Відповідно до пунктів 4 і 5 постанови Кабінету Міністрів України №200 від 25.06.2014 проведенню реорганізації (злиття) має передувати проведення інвентаризації майна підприємств, що реорганізуються (зливаються), та складання актів інвентаризації майна, після чого мають складатися та затверджуватися передавальні акти майна та зведені акти майна, що вносяться до статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця".

В пункті 5 постанови Кабінету Міністрів України №200 від 25.06.2014 визначено, що майно (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до цього пункту, а відображається в балансі (крім зобов'язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за Публічним акціонерним товариством "Укрзалізниця" на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України №604 від 12.11.2014.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 №604 "Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції" передбачено, що проведення інвентаризації та оцінки майна (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, має бути здійснено після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, а також завершення проведення антитерористичної операції, після чого мають бути подані пропозиції щодо зміни статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця".

Отже, процедура реорганізації підприємств залізничного транспорту загального користування та передача всіх їх прав та обов'язків до Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 604 призупинена до завершення проведення антитерористичної операції.

Враховуючи вищенаведене, судом встановлено, що Державне підприємство "Донецька залізниця", яке знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції (із юридичною адресою в м. Донецьк), залишається юридичною особою, свої зобов'язання та документи на їх підтвердження до Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" не передавало (відповідні передавальні акти за зобов'язаннями не складалися і не затверджувалися), самостійно продовжує здійснювати свою господарську діяльність та має нести відповідальність за договірними та позадоговірними зобов'язаннями, що виникли за його участі.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" № 755-IV від 15.05.2003, у разі злиття юридичних осіб здійснюється державна реєстрація новоутвореної юридичної особи та державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття. Припинення вважається завершеним з дати державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття.

Як вбачається із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ДП "Донецька залізниця" знаходиться в стані припинення.

Враховуючи вищенаведене, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів переходу прав і обов'язків від Державного підприємства "Донецька залізниця" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", на даний час комісія з припинення не завершила роботу з ліквідації ДП "Донецька залізниця", передавальні акти за зобов'язаннями не складено та боржник не виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, то у ПАТ "Українська залізниця" не виникло зобов'язання по відшкодуванню збитків у розмірі втраченого майна. У зв'язку із наведеним, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" суми збитків, які виникли у зв'язку із незбереженням вантажу при перевезенні у розмірі 24 906,00 грн.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відмову позивачу у позові до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Суд зазначає, що належним відповідачем у справі може бути лише особа, яка має зобов'язання перед позивачем за обставинами, які є предметом позову.

Статтею 131 Статуту залізниць України передбачено, що претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу.

Відповідно до частини 1 статті 623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Оскільки збитки заподіяно втратою вантажу в рамках договору перевезення, укладеного позивачем з Державним підприємством "Донецька залізниця", яке наразі як юридична особа не припинено, суд вважає, що сума збитків, які виникли у зв'язку із незбереженням вантажу при перевезенні у розмірі 24 906,00 грн. підлягає стягненню з Державного підприємства "Донецька залізниця".

З урахуванням встановлених вище судом обставин, оскільки невиконання відповідачем-2 своїх зобов'язань за договором перевезення та факт недостачі вантажу підтверджений матеріалами справи, суд дійшов висновку, що вартість нестачі вантажу становить 24 906,00 грн., у зв'язку із чим, заявлена до стягнення сума збитків визнається обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача-2.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що позовні вимоги є обґрунтованими, вони підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача-2.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Донецька залізниця» (83000, Донецька область, місто Донецьк, вулиця Артема, будинок 68; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод» (83062, місто Донецьк, вулиця Івана Ткаченка, будинок 122; код ЄДОРПОУ 30939178) збитки в сумі 24 906 (двадцять чотири тисячі дев'ятсот шість) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання

повного тексту рішення 19.09.2016.

Суддя М.Є. Літвінова