РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2016Справа №910/15026/16

За позовом Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс

газотурбобудування «Зоря - «Машпроект»

до Товариства з обмеженою відповідальністю Інженерний центр «Енергомаш»

про стягнення 2 544 000,00 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Семещенко М.О. - по дов. № 17/1-6328 від 01.08.2016

від відповідача Масюк О.В. - по дов. № б/н від 29.07.2016

Суть спору :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря - «Машпроект» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Інженерний центр «Енергомаш» 2 544 000,00 грн. боргу, який виник внаслідок неналежного виконання останнім зобов'язань згідно договору № 6 від 22.02.2006.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.02.2006 між сторонами був укладений договір № 6 за умовами якого позивачем 14.04.2006 було перераховано відповідачу аванс в загальному розмірі 2 544 000,00 грн. Відповідач в свою чергу мав поставити котел - утилізатор не пізніше 270 днів та стандартне комплексне обладнання не пізніше 300 днів з моменту оплати авансу. Проте продукція виготовлені та поставлена відповідачем не була. у зв'язку з чим відповідач на підставі ст. 693 Цивільного кодексу України має повернути сплачений аванс. Позивач зазначає, що відповідач листом № 870/1157 від 05.01.2008 підтвердив наявність заборгованості на суму 2 544 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2016 порушено провадження у справі № 910/15026/16 та призначено її до розгляду на 20.09.2016.

Позивач в судовому засіданні 20.09.2016 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач у поданому 20.09.2016 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що позивачем пропущено строк позовної давності. Так позивачем аванс був сплачений в загальному розмірі 2 544 000,00 грн. частинами 14.04.2006 та з урахуванням умов договору поставка мала бути відбутись 09.01.2007 та 08.02.2007. Перебіг позовної давності починається з дня наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане, а тому позивач міг реалізувати своє право звернення до суду за захистом свого права до 09.01.2010 та до 08.02.2010, але не скористався ним. Клопотання про поновлення строку позовної давності із зазначенням причини йог пропуску позивачем не подано. Звертає увагу, що листом № 870/1157 від 05.01.2008 відповідач не підтверджує наявності заборгованості, а навпаки вказує, що ним було виготовлено обладнання на суму 2 107 000,00 грн. та виконано свої зобов'язання по договору. Отже не відповідає дійсності твердження позивача, що відповідач визнав борг. Вказує на те, що лист відповідача № 870/1157 від 05.01.2008 не може бути підставою для переривання строку позовної давності.

В судовому засіданні 20.09.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

22.02.2006 між Державним підприємством «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря - «Машпроект» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Інженерний центр «Енергомаш» (виконавець) було укладено договір № 6 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору виконавець зобов'язаний виготовити та поставити: котел-утилізатор КУП 100-4,1-445 (пара виробництвом у комбінованому режимі 100 т/ч, автономному режимі 50 т/ч, температурою пари 445 С, тиском пари 4,1 МПа, солевміст пари не більше 0,3 мг/л) та стандартне комплексне обладнання (в подальшому продукція) в об'ємі специфікації (додаток № 1).

В п. 1.2 договору замовник зобов'язався прийняти та сплатити продукцію згідно додатку № 1, узгодженому обома сторонами.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором продукцію не поставив, в зв'язку з чим має повернути сплачені позивачем кошти в розмірі 2 544 000,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Дослідивши зміст договору суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2.1. договору вартість робіт за договором становить 6 360 000,00 грн.

Пунктом 2.2.1 договору визначено, що авансування робіт за даним договором замовник проводить в розмірі 40% вартості договору протягом 15 банківських днів з моменту виставлення рахунку шляхом перерахування вказаної суми на рахунок виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи позивач 14.04.2006 перерахував на рахунок відповідача аванс в розмірі 40% вартості договору, що становить 2 544 000,00 грн., згідно платіжних доручень № 127 та № 3330.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно з п. 3.2 договору визначено строк поставки, а саме:

- котел-утилізатор - не пізніше 270 днів з моменту виконання п. 2.2.1 договору,

- стандартне комплексне обладнання - не пізніше 300 днів з моменту виконання п. 2.2.1 договору.

Відповідно до п. 3.3 договору датою поставки продукції є дата підписання 3-х стороннього акту приймання-передачі у вантажоотримувача з представниками замовника та виконавця.

Доказів в підтвердження поставки позивачу відповідного товару не подано.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 цього ж кодексу передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до рішення Конституційного суду України № 15-рп/2002 від 09.07.2002 захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, встановлюють юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (частина п'ята статті 55 Конституції України). Тобто кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий захист.

Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору.

Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 2 544 000,00 грн. коштів, сплачених за продукцію, яка фактично поставлена не була.

Разом з цим, слід відзначити наступне

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч 1, 5 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до п. 4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

З урахуванням того, що позивач здійснив перерахування авансу 14.04.2016, то відповідно до договору відповідач мав поставити котел-утилізатор до 09.01.2007 та стандартне комплексне обладнання - до 08.02.2007, а отже позивачем пропущений строк позовної давності для звернення із заявленими вимогами ще на початку 2010 року.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Згідно з ч.ч. 3, 5 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності до заявлених вимог. Позивачем не заявлено про поновлення строку позовної давності.

Відповідно до п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Отже, заява відповідача про застосування строків позовної давності приймається судом до уваги, оскільки суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів установив, що право позивача на захист якого він просить відповідачем порушено, а тому приймається рішення про відмову у задоволенні позову через пропуск строку позовної давності.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря - «Машпроект» задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 22.09.2016.

СуддяВ.В.Сівакова