РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2016Справа №910/16784/16
Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В.В.

За участю секретаря судового засідання Коваленко О.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовомВідкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "НРП"
простягнення 41999,00 грн.
за участю представників сторін:

від позивача:Комиса С.В. (довіреність №302 від 22.07.2016р.)
від відповідача:Новосельська Н.В. (довіреність №3 від 31.12.2015р.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач, Відкрите акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" (надалі - ВАТ "Запоріжжяобленерго") звернулось до господарського суду міста Києва із позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "НРП" (ТОВ "НРП") про стягнення 41999,00 грн. попередньої оплати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.09.2016р. порушено провадження у справі №910/16784/16 та розгляд справи призначено на 28.09.2016р.

Представник позивача у судовому засіданні 28.09.2016р. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі, подав суду документи для доручення до матеріалів справи.

Представник відповідача у судовому засіданні надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що свої зобов'язання щодо поставки товару виконав в повному обсязі, на підтвердження зазначених обставин надав суду первинні бухгалтерські документи.

Клопотань про відкладення розгляду справи в порядку ст.77 Господарського процесуального кодексу України від відповідача до Господарського суду міста Києва не надходило.

Враховуючи те, що сторонами надані всі докази необхідні для прийняття рішення та беручи до уваги приписи ст.75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст.ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення по справі № 910/16784/16.

Розглянувши матеріали справи Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що на виконання договору купівлі-продажу Ноутбука APPLE A1398 MacBook Pro Retina 15 (ME293UA/A) (надалі - товар) у спрощеній формі здійснив оплату виставленого відповідачем рахунку №92337 від 08.06.2015р. на оплату товару на загальну суму 41999,00 грн. з урахуванням ПДВ.

Відповідач в порушення домовленостей не здійснив поставку товару, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного:

За умовами ч. 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Судом встановлено, що 08.06.2016р. між позивачем (покупець) та відповідачем (продавець) укладено договір купівлі-продажу Ноутбука APPLE A1398 MacBook Pro Retina 15 (ME293UA/A) у спрощеній формі.

Отже, фактично між сторонами у справі укладено договір поставки товару, згідно з яким відповідач постачає, а позивач оплачує та отримує товар.

Відповідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом, на підставі замовлення покупця ТОВ "НРП" було виставлено позивачу рахунок на оплату №92337 від 08.06.2015р. на загальну суму 41999,00 грн.

Позивачем було оплачено вказаний вище рахунок у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №12563 від 15.06.2015р.

Згідно з ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Таким чином, із вищенаведеного слідує, що сума 41999,00 грн. була сплачена позивачем відповідно до умов договору, чим останній виконував свої зобов'язання, та прийнята в якості попередньої оплати продавцем.

Відповідно до ст. 662 ЦК України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За змістом ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692 ЦК України).

Отже, двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов'язків. Так, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов'язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов'язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Оскільки вищезазначеною угодою обов'язки сторін за черговістю їх виконання хоча і не поставлені у залежність один від одного, однак, виходячи із правової природи цього договору та його змісту, можна дійти висновку, що у такому випадку має місце зустрічне виконання зобов'язання.

Правилами зустрічного виконання зобов'язання, встановленими частиною другою статті 538 ЦК України, передбачено одночасне виконання кожною із сторін свого обов'язку.

Отже, з урахуванням вимог ст. 662, ст. 663 ЦК України та факту виконання покупцем умов щодо оплати, продавець повинен був поставити оплачений товар у строк до 15.06.2016р.

За змістом статей 525, 526 ЦК України, статті 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного (господарського) законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Звертаючись до суду із позовом, ВАТ "Запоріжжяобленерго" вказувало на те, що ТОВ "НРП" не виконано взяті на себе зобов'язання і не поставлено оплачений товар та на підставі ч. 2 ст. 2 ст. 693 ЦК України відмовився в односторонньому порядку від договору та просив суд стягнути з відповідача 41999,00 грн. у якості попередньої оплати.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи ТОВ "НРП" виконано свої зобов'язання за договором в повному обсязі, товар передано за видатковою накладною №2300066 від 15.06.2015р. уповноваженій особі позивача - ОСОБА_3 на підставі довіреності №1 від 15.06.2015р. (наявні в матеріалах справи).

Отже, з урахуванням вище встановленого господарський суд приходить до висновку, що відповідач належним чином виконав умови договору, а тому позовні вимоги ВАТ "Запоріжжяобленерго" є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

При цьому, суд не бере до уваги усні доводи представника позивача щодо прийняття товару не уповноваженою особою ВАТ "Запоріжжяобленерго", оскільки ОСОБА_3 не є співробітником позивача та те, що у ВАТ "Запоріжжяобленерго" існує корпоративний спір щодо повноважень в.о. генерального директора ОСОБА_4, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Згідно ч. 3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (ч. 3 ст. 92 ЦК України).

Разом із тим, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

Позивачем не наведено достатнього обґрунтування того, що відповідач при передачі товару, знав, що ОСОБА_3 не є співробітником позивача. Окрім того, позивачем не надано суду належних доказів щодо обмежень в.о. генерального директора ОСОБА_4 на видачу довіреності №1 від 15.06.2015р.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить із заявлених вимог, а також наведених позивачем обґрунтувань позову та наданих ним доказів, здійснюючи їх оцінку за правилами ст. 43 ГПК України та предмет їх доказовості та процесуальної належності. Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, здійснивши оцінку наявних у справі доказів, з урахуванням пояснень представників сторін, враховуючи заявлені прокурором вимоги і наведені ним обгрунтування, приймаючи до уваги заперечення відповідача та надані докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для повернення 41999,00 грн. в якості попередньої оплати.

У відповідності до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати підлягають віднесенню на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "НРП" про стягнення 41999,00 грн. попередньої оплати - відмовити повністю.

У судовому засіданні 28.09.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 03.10.2016р.

Суддя В.В. Князьков