КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2016 р. Справа№ 910/14830/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Алданової С.О.

Коршун Н.М.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

позивач: ОСОБА_2 - особисто, НОМЕР_1

від відповідача: ОСОБА_3 - дов. № 1252 від 26.08.2016 р.

ОСОБА_4 - дов. № 1-191 від 13.05.2016 р.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця

ОСОБА_5

на ухвалу господарського суду міста Києва

від 15.08.2016 р. (суддя Привалов А.І.)

у справі № 910/14830/16

за позовом ОСОБА_2

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власність

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.08.2016 р. відмовлено ОСОБА_2 у прийнятті позовної заяви.

Не погодившись із згаданою ухвалою суду, Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 оскаржила її в апеляційному порядку, просила скасувати, матеріали справи передати на розгляд до господарського суду міста Києва. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що оскаржена ухвала місцевого суду підлягає скасуванню, оскільки її постановлено внаслідок неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. Зокрема, місцевим судом не взято до уваги фактичне здійснення позивачем підприємницької діяльності (здавання в оренду частини приміщення), тому справа на підставі ст. 12 ГПК України підвідомча господарським судам. Крім цього, з огляду на рішення господарського суду міста Києва від 18.07.2005 р. у справі № 8/414 та від 30.11.2010р. у справі № 18/158 спори між даними суб'єктами господарювання розглядалися саме господарськими судами, у даних правовідносинах позивач та відповідач є рівними суб'єктами господарювання, а тому даний спір як господарський повинен розглядатись господарським судом.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу № 910/14830/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Дикунська С.Я., судді: Алданова С.О., Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2016 р. апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 прийнято до провадження у визначеному складі суду та призначено розгляд справи на 20.09.2016 р.

В судове засідання з'явились особисто позивач та представники відповідача. Представники відповідача доводи скарги підтримали, просили її задовольнити, оскаржену ухвалу скасувати, матеріали справи передати на розгляд до господарського суду міста Києва.

Позивач доводи скарги заперечував, просив не брати їх до уваги, а відтак ухвалу місцевого суду як законну та обґрунтовану залишити без змін. Крім цього, позивач зазначав про те, що з метою вирішення даного спору звертався до Оболонського районного суду міста Києва, на підтвердження чого надав ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 01.09.2016 р. у справі №22-ц/796/11554/2016 про скасування ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 13.07.2016 р. про відмову у відкритті провадження та передачу справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У відповідності до ч. 2 ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

В процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу ( ст. 101 ГПК України). Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Так, ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності.

Розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 місцевий суд встановив, що позов пред'явлено громадянином, який на дату звернення до господарського суду не мав статусу суб'єкта підприємницької діяльності, відтак спір не може вирішуватись в господарських судах України, а з огляду на суб'єктний склад учасників спору, спір підлягає вирішенню судом загальної юрисдикції.

Апеляційний господарський суд погоджується з такими висновками місцевого суду.

Відповідно до ст. 21 ГПК України сторонами в судовому процесі є позивач і відповідач. Позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим Кодексом, - фізичні особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Зокрема, пунктом 4 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу визначено, що господарським судам підсудні справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

В такому випадку позивачем може виступати фізична особа.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, на вирішення у даній справі подано спір про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності.

Господарський суд на підставі ст. 2 ГПК України порушує справи за позовними заявами: підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів; державних та інших органів, які звертаються до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України; прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Разом з тим, у даній справі ОСОБА_2 звернувся до господарського суду з позовом саме як фізична особа, яка не є суб'єктом підприємницької діяльності, а спір не стосується корпоративних чи приватизаційних відносин.

Водночас, згідно зі Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, статус позивача як суб'єкта підприємницької діяльності був припинений за власним рішенням з 21.04.2014 р.

Таким чином, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позов ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності не підлягає розгляду в господарських судах України.

Крім цього, апеляційний суд не приймає до уваги посилання апелянта на те, що правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер, як результат даний спір підлягає вирішенню саме господарським судом.

Відповідно до п.п. 1, 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 р. №10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції (стаття 12 Господарського процесуального кодексу України, далі - ГПК). Підсудність визначається колом справ у спорах, вирішення яких віднесено до підвідомчості певного господарського суду (статті 13, 15 і 16 ГПК).

З огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 4-1, 12 ГПК господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

У відповідності до п. 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 р. №10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

За приписами ч. 2 ст. 55 ГК України встановлено, що суб'єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Таким чином, можливість розгляду господарським судом спору, стороною якого є фізична особа, обумовлена тим, що такий спір стосується корпоративних чи приватизаційних відносин або така особа є суб'єктом господарювання.

Оскільки у даній справі позивач не відповідає приписам статті 1 ГПК України, а спір не стосується корпоративних чи приватизаційних відносин, поданий позов не підлягає вирішенню господарським судом.

З огляду на наведене, посилання апелянта на рішення господарського суду міста Києва від 18.07.2005 р. у справі № 8/414 та від 30.11.2010р. у справі № 18/158 як на докази того, що спори між даними суб'єктами господарювання розглядалися саме господарськими судами, у даних правовідносинах позивач та відповідач є рівними суб'єктами господарювання, а тому даний спір повинен розглядатись господарським судом є необґрунтованими та безпідставними.

Разом з тим, згідно приписів ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а тому, позивач не позбавлений права звернутись з позовом до відповідача в порядку цивільного судочинства відповідно до положень Цивільно-процесуального кодексу України.

Як вище згадувалось, позивач з метою вирішення даного спору звертався до Оболонського районного суду міста Києва, на підтвердження чого надав ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 01.09.2016р. у справі №22-ц/796/11554/2016, якою скасовано ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 13.07.2016 р. про відмову у відкритті провадження та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає висновки місцевого суду законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування оскаржуваної ували наведено місцевим судом, підстав для скасування ухвали суду апеляційний господарський суд не знаходить.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105, 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 залишити без задоволення, ухвалу господарського суду міста Києва від 15.08.2016 р. у справі № 910/14830/16 - без змін.

Матеріали справи № 910/14830/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді С.О. Алданова

Н.М. Коршун