ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.09.16 Справа № 904/5998/16

За позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ), м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "ТЕХНОЛІФТ", м. Дніпро

про стягнення

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: Чікішева О.В. - представник за дов. №123 від 28.12.2015

від відповідача: Соловей В.А. - представник за дог.№32/07-г від 22.07.2016

СУТЬ СПОРУ:

Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціалізоване підприємство "ТЕХНОЛІФТ" про стягнення суми виплаченого відшкодування в порядку регресу у розмірі 23 798,01 грн., з яких 22 818,01 грн. сума виплаченого відшкодування, 980,00 грн. сума сплачена за послуги аварійного комісара.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно якого, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.07.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 22.08.2016.

22.08.2016 від позивача та відповідача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 22.08.2016 розгляд справи було відкладено на 19.09.2016.

19.09.2016 відповідач звернувся до суду із заявою про застосування до позовних вимог строку позовної давності, на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України.

19.09.2016 позивач подав клопотання про відмову у застосуванні строку позовної давності, в якому зазначив, що він своєчасно, а саме 12.06.2015, звернувся за захистом свого порушеного права до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

У судовому засіданні 19.09.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

21.11.2011 у м. Дніпропетровськ на перехресті вул. Байкальська та вул. Академіка Образцова сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля "УАЗ 31514", н/з НОМЕР_1, що належить ТОВ "Спеціалізоване підприємство "Техноліфт", під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля "Chery Tiro", н/з НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 (арк. с. 12).

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль "Chery Tiro", н/з НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4, було пошкоджено.

21.11.2011 ОСОБА_4 було повідомлено позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується відповідною заявою (арк. с. 12).

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.04.2012 № 1/0417/102/2012 винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_3 (арк. с. 33-34).

23.05.2012 власник автомобіля автомобіля "Chery Tiro", н/з НОМЕР_2, - ОСОБА_4 звернувся до позивача із заявою виплату страхового відшкодування (арк. с. 35).

Згідно ремонтної калькуляції № 184/2011 від 14.01.2012 розмір відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля "Chery Tiro", н/з НОМЕР_2, склав 36239, 99 грн. та розмір матеріального збитку завданого власнику автомобіля склав 26901, 61 грн., відповідно до звіту № 184/2011 від 14.01.2012 (арк. с. 18-24).

Позивач. відповідно до заяви ОСОБА_4 та визначеного розміру матеріального збитку (без ПДВ), виплатив страхове відшкодування ОСОБА_4 шляхом перерахування коштів у розмірі 22818, 01 грн. платіжним дорученням від 03.08.2012 № 1/1-15932 (арк. с. 37). А також, здійснив оплату вартості послуг аварійного комісара у сумі 980 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 14.06.2012 № 2924 (арк.с. 39).

Винна у ДТП особа - ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "СП Техноліфт" та під час скоєння ДТП використовував автомобіль "УАЗ 31514", н/з НОМЕР_1, який, на момент скоєння ДТП, належав відповідачеві (арк. с. 109).

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просить суд в порядку регресу стягнути з відповідача 22818, 01 грн. страхового відшкодування та 980 грн. витрат на оплату послуг аварійного комісара, на підставі ст. 1172 ЦК України.

Згідно ст. 22 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування у розмірі витрат, які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно ст. 4 Закону, суб'єктами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі.

Положеннями пп. а п. 41.1 ст. 41 Закону встановлено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до абз. 2 п. 22.1 ст. 22 Закону, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 29 Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 40.3 ст. 40 Закону, МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.

Відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

Згідно ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно положень ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

З огляду на викладене, до позивача, який виплатив страхове відшкодування потерпілій особі за шкоду завдану внаслідок ДТП, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки у розмірі виплаченого відшкодування.

19.09.2016 відповідач звернувся до суду із заявою про застосування до позвоних вимог про строку позовної давності до вимог про стягнення 22818, 01 грн. страхового відшкодування та 980 грн. витрат на оплату послуг аварійного комісара, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 5 статті 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд встановив, що Моторне (трансопртне) страхове бюро України звернулось з позовом до суду 20.07.2016, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області (арк. с. 3).

З матеріалів справи та зі змісту позовної заяви вбачається, що право позивача на звернення до відповідача з регресним позовом виникла в момент здійснення страхового відшкодування, а саме 03.08.2012 (арк. с .37).

З огляду на викладене, строк позовної давності по вимогами про стягнення у порядку регресу страхового відшкодування та витрат на оплати послуг аварійного комісара сплив 03.08.2015.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2011 у справі "ВАТ Нафтова компанія "ЮКОС" проти Росії" позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Боржник мас певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов'язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду.

Отже, вимога про стягнення страхового відшкодування у розмірі 22818, 01 грн. та витрат на оплату послуг аварійного комісара у сумі 980 грн. є такою, що не підлягає задоволенню судом у зв'язку із спливом позовної давності.

Позивач зазначає, що строк позовної давності щодо стягнення страхового відшкодування у розмірі 22818, 01 грн. та витрат на оплату послуг аварійного комісара у сумі 980 грн. переривався, на підставі ч. 2 ст. 264 ЦК України, у зв'язку із поданням позивачем 12.06.2015 позову до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ТОВ "СП Техноліфт".

З матеріалів справи вбачається, що 12.06.2015 позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 та ТОВ "СП Техноліфт" про солідарне стягнення страхового відшкодування у розмірі 22818, 01 грн. та витрат на оплату послуг аварійного комісара у сумі 980 грн. (арк. с. 46-47).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.10.2015 у справі № 202/5398/15-ц, залишеною в силі ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.12.2015, позовні вимоги у справі за позовом Моторно-транспортного страхового бюро України було залишено без розгляду в частині пред'явлення позову до відповідача - ОСОБА_3 (арк. с. 48, 50).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.10.2015 у справі № 202/5398/15-ц, залишеною в силі ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.12.2015, провадження по цивільній справі за позовом Моторно-транспортного страхового бюро України до Товариства з обмеженою відповідальністю "СП Техноліфт" про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу було закрито, у зв'язку з тим, що позов юридичної особи до юридичної особи, з урахуванням положень статей 1, 12 Господарського процесуального кодексу України, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (арк. с.49, 51).

Відповідно до частини 2 статті 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

У пункті 4.4.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, що за змістом частини другої статті 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, статей 54, 56, 57 ГПК. Тому якщо господарським судом у прийнятті позовної заяви відмовлено (стаття 62 ГПК) або її повернуто (стаття 63 названого Кодексу), то перебіг позовної давності не переривається. Так само не перериває цього перебігу подання позову з порушенням правил підвідомчості справ.

З урахуванням положення частини четвертої статті 51 ГПК днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду). Якщо позовну заяву було повернуто, перебіг позовної давності переривається з того дня, коли заяву подано до суду з додержанням установленого порядку.

Таким чином, звернення позивача до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 та ТОВ "СП Техноліфт" про солідарне стягнення страхового відшкодування у розмірі 22818, 01 грн. та витрат на оплату послуг аварійного комісара у сумі 980 грн. з порушенням підвідомчості спору, не є перериванням строку позовної давності, у розумінні статті 264 ЦК України.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 26.09.2016

Суддя В.І. Ярошенко