КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2016 р. Справа№ 925/200/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Чорногуза М.Г.

за участю представників сторін:

від позивача не з'явились

від відповідача не з'явились

від третіх осіб не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.04.2016р.

у справі № 925/200/16 (суддя Грачов В.М.)

за позовом Драбівського районного споживчого товариства Черкаської облспоживспілки

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фізична особа-підприємець ОСОБА_4

про усунення перешкод у користуванні майном

В судовому засіданні 13.09.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Драбівське районне споживче товариство Черкаської облспоживспілки звернулося до господарського суду Черкаської області з позовом до суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 (далі - відповідач), в якому просило суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні площею 3,5 кв. м у приміщенні коопунівермагу за адресою: АДРЕСА_1 що належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 23.07.2002 року, шляхом виселення та передачі вказаної площі приміщення позивачу.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 12.04.2016р. у справі №925/200/16 позов задоволено повністю.

Зобов'язано Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичну особу ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні площею 3,5 кв. м у приміщенні коопунівермагу за адресою: АДРЕСА_1 що належить Драбівському районному споживчому товариству Черкаської облспоживспілки на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 23.07.2002 року, шляхом виселення та передачі вказаної площі приміщення Драбівському районному споживчому товариству Черкаської облспоживспілки.

Стягнуто з Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_3 на користь Драбівського районного споживчого товариства Черкаської облспоживспілки 1 378, 00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, місцевий господарський суд не звернув увагу на надані апелянтом докази про те, що договір суборенди приміщення є дійсним, оскільки виконується обома сторонами, та жодних листів з повідомленням про припинення договору оренди він не отримував.

Водночас, в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що між ним та позивачем не існує жодних договірних відносин та зобов'язань, у зв'язку з чим спір між сторонами неможливий та відсутній.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 12.05.2016р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Яковлєв М.Л., Гончаров С.А.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції склад колегії суддів змінювався, розгляд справи у відповідності до ст. 77 ГПК України відкладався, останній раз на 13.09.2016р.

05.09.2016р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2016 р. клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

В приміщенні Драбівського районного суду Черкаської області в час проведення засідання 13.09.2016р. учасники апеляційного провадження відсутні.

Учасники апеляційного провадження в судове засідання 13.09.2016р. в приміщення Київського апеляційного господарського суду не з'явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, причини їх неявки суду не відомі, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності №3433 від 23.07.2002 року, Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №55026517 від 14.03.2016 року власником нежилого приміщення коопунівермагу, загальною площею 2221,8 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 інформація про це речове право внесена до Державного реєстру.

01.06.2014 року Драбівське районне споживче товариство Черкаської облспоживспілки, як орендодавець, і третя особа-суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_4, як орендар, уклали договір оренди об'єкта нерухомості. За умовами пунктів 1.1., 1.5., 4.1. договору, орендодавець зобов'язався передати, а орендар прийняти у тимчасове платне користування об'єкт оренди-частину приміщення магазину коопунівермагу загальною площею 1000 кв. м., що знаходиться за адресою:АДРЕСА_3

Об'єкт оренди належить орендодавцеві на праві власності на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 23.07.2002 року. Договір діє з 01.06.2014р. до 29.02.2016р.

Підпунктом 3.4.1. пункту 3.4. статті 3 договору сторони договору погодили, що орендар має право передавати об'єкт оренди в суборенду.

По актам приймання передачі, відповідно, від 01.06.2014 року орендодавець передав, а орендар прийняв об'єкт оренди від 01.06.2014 року, а від 01.03.2016 року - орендар повернув орендодавцеві об'єкт оренди по договору оренди від 01.06.2014 року.

03.11.2014 року третя особа - суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_4, як орендодавець, та відповідач - суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_3, як орендар, уклали договір оренди об'єкта нерухомості. За умовами пунктів 1.1., 1.5., 4.1. договору, орендодавець зобов'язався передати, а орендар прийняти у тимчасове платне користування об'єкт оренди - частину приміщення магазину коопунівермагу загальною площею 3,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Договір діє з 03.11.2014р. до 01.11.2015р.

Статтею 3 вказаного договору сторони договору визначили свої права і обов'язки, право орендаря передавати об'єкт оренди в суборенду умовами договору не передбачили.

По акту приймання-передачі від 03.11.2014 року орендодавець передав, а орендар прийняв об'єкт оренди по договору оренди від 03.11.2014 року, акт повернення орендодавцеві об'єкта оренди відсутній.

28.01.2016 року позивач вручив третій особі письмове повідомлення про припинення дії договору оренди об'єкта нерухомості від 01.06.2014 року у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено, та заявив вимогу про повернення об'єкта оренди на умовах, визначених договором, в строк до 29.02.2016 року.

Листами від 29.01.2016 року і повторно від 29.02.2016 року, 02.03.2016 року третя особа - суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа ОСОБА_4, як орендодавець, повідомляла відповідача про припинення договору оренди об'єкта нерухомості від 03.11.2014 року у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено, припиненням дії договору оренди об'єкта нерухомості від 01.06.2014 року, укладеного нею з позивачем, та заявила вимогу про повернення об'єкта оренди на умовах, визначених договором оренди об'єкта нерухомості від 03.11.2014 року в строк до 03.03.2016 року.

Відповідач зазначені вимоги не виконав.

29.02.2016 року за вих. № 21 та 02.03.2016 року за вих. № 30 повторно позивач письмово повідомив відповідача про припинення договірних відносин оренди об'єкта нерухомості між позивачем і третьою особою, та відповідно, між третьою особою і відповідачем, у зв'язку з чим заявив вимогу про звільнення частини площі приміщення, яка ним використовується безпідставно, та повернути її.

Зазначена вимога відповідачем не виконана, від їх отримання він відмовлявся, про що складено акти від 29.02.2016р. та від 02.03.2016р., що містяться в матеріалах справи.

02.03.2016р. позивачем надіслано на адресу відповідача претензію від 02.03.2016р. №30 про усунення перешкод, шляхом звільнення площі, яка також залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Предметом спору є вимога позивача до відповідача про усунення перешкод у користуванні майном, яке чинить відповідач позивачеві, у зв'язку з користуванням майном без відповідних правових підстав.

Спірні правовідносини виникли із договорів оренди від 01.06.2014р., укладеного між позивачем та третьою особою, та договору піднайму (суборенди), укладеного між третьою особою та відповідачем.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов'язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов'язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 759 ч. 1, 760 ч. 3, 762 ч. 1, 763 ч. 1, ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк; особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом; за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 774 ЦК України встановлено, що передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З огляду на вищевикладені обставини справи та враховуючи положення договорів і законодавства колегія суддів приходить до висновку, що власником і наймодавцем спірного нерухомого майна є позивач. За його згодою, викладеною у договорі найму від 01.06.2014 року, третя особа передала частину цього майна у піднайм (або суборенду) відповідачу по договору від 03.11.2014 року.

У зв'язку з припиненням дії договорів найму і піднайму, відповідач зобов'язаний усунути перешкоди власнику в користуванні належним йому на праві власності майном, шляхом виселення та передачі площі 3,5 кв.м. за спірною адресою позивачеві, з огляду на що доводи відповідача про виконання на даний час договору оренди не ґрунтуються на матеріалах справи.

Доводи апелянта про порушення судом норм процесуального права в частині залучення третьої особи до участі у справі без винесення ухвали (ст. 27 ГПК України) не є безумовною підставою для скасування, в розумінні ст. 104 ГПК України, цілком законного рішення суду.

Посилання відповідача на опечатки в актах прийому-передачі приміщення в оренду, за наявності його підписів у вказаних актах, не звільняють його від обов'язку повернути орендоване приміщення власнику після закінчення договору оренди.

Оскільки термін дії договору оренди між позивачем та третьою особою закінчився, договір суборенди не може бути укладений на строк, більш ніж строк дії договору оренди, відповідно посилання відповідача на п. 4.2. договору суборенди від 03.11.2014р. є неправомірним.

Доказів сплати орендної плати після закінчення строку дії договору суборенди від 03.11.2014р., відповідачем не надано, останній раз плата внесена 02.03.2016р. в розмірі 300грн. згідно платіжного доручення №65208824 від 02.03.2016р.

Посилання апелянта на ч. 1 ст. 770 ЦК України не відноситься до обставин справи, оскільки зміна власника орендованого ним майна не відбувалась, а користування відповідачем орендованим приміщенням після припинення дії договорів оренди і суборенди, не повернення його власнику, жодним чином не позбавляють останнього конституційного права на працю та не завдає йому шкоди, за його твердженням, в розмірі понад 500 000,00грн.

Клопотання апелянта від 14.07.2016р. про витребування у позивача та третьої особи в порядку ст. 38 ГПК України договору оренди б/н від 01.01.2016р. відхилено колегією суддів з підстав його необґрунтованості, оскільки з копії такого договору, наданого відповідачем суду апеляційної інстанції вбачається передача позивачем третій особі в 2016 році в оренду приміщення магазину, площею 2185, 00кв.м., що не має відношення до предмету спору у даній справі, оскільки договір оренди від 01.06.2014р. на 1000,00кв.м. припинив свою дію.

Підстав для направлення до правоохоронних органів рішення про притягнення до кримінальної відповідальності голови правління позивача ОСОБА_5, викладене у вищевказаному клопотанні про витребування документів, колегія суддів не вбачає.

З огляду на вищевикладені обставини справи, враховуючи норми чинного законодавства та умови договорів, колегія суддів прийшла до висновку, що у зв'язку з припиненням дії договорів найму і піднайму, відповідач зобов'язаний повернути майно наймодавцю (позивачеві). Користування цим майном без відповідної правової підстави порушує право власності позивача.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Господарського суду Черкаської області від 12.04.2016р. у справі №925/200/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 12.04.2016р. у справі №925/200/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №925/200/16 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

М.Г. Чорногуз