ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року Справа № 915/755/16

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за первісним позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства Банк ОСОБА_2 Русь, вул. Хорива, 11-А, м. Київ, 04071 ()

до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Еллана, вул. Кірова, 238, офіс 423, м. Миколаїв, 54031 ()

до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Оліон, АДРЕСА_1, 54046 ()

про стягнення заборгованості в сумі 627 143, 90 грн., у тому числі: 300 000, 00 грн. - заборгованості за кредитом; 88 569, 86 грн. пені; 122 174, 04 грн. 30 % річних; 116 400, 00 грн. простроченої заборгованості за кредитом з урахуванням індексу інфляції.

за зустрічним позовом ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Еллана, вул. Кірова, 238, офіс 423, м. Миколаїв, 54031 ()

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Банк ОСОБА_2 Русь, вул. Хорива, 11-А, м. Київ, 04071 ()

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю ОЛІОН, АДРЕСА_1, 54046 ()

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача фізична особа ОСОБА_4, АДРЕСА_2, 54046 (РНОКПП НОМЕР_1)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача фізична особа ОСОБА_5, АДРЕСА_1, 54046 (РНОКПП НОМЕР_2)

про визнання припиненими зобовязання по кредитному договору від 03.04.2013 року № 27480-83

за участю представників сторін за первісним позовом:

від позивача ПАТ Банк ОСОБА_2 Русь: ОСОБА_6, довіреність № 12 від 14.09.2016 року;

від відповідача ОСОБА_7 Еллана : ОСОБА_8, довіреність від 08.12.2015 року;

від відповідача ОСОБА_7 Оліон: представник не з'явився.

за участю представників сторін за зустрічним позовом:

від позивача ОСОБА_7 Еллана: ОСОБА_8, довіреність від 08.12.2015 року;

від відповідача ПАТ Банк ОСОБА_2 Русь: ОСОБА_6, довіреність № 12 від 14.09.2016 року;

від третіх осіб: не з'явилися.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_9 акціонерне товариство Банк ОСОБА_2 Русь звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовними вимогами до відповідачів ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Еллана та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Оліон про стягнення на користь ПАТ Банк ОСОБА_2 Русь в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_7 Еллана та ОСОБА_7 Оліон як солідарних боржників заборгованості за Кредитним договором № 27480-83 про відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка станом на 08 липня 2016 року складає 627 143, 90 грн.:

- 300 000, 00 грн. заборгованості за кредитом;

- 0, 00 грн. заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом;

- 88 569, 86 грн. пені по несплаченому кредиту;

- 122 174, 04 грн. 30 % річних за несвоєчасне погашення кредиту;

- 116 400, 00 грн. простроченої заборгованості за кредитом з урахуванням індексу інфляції.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 11.07.2016 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі. Розгляд справи призначено в судовому засіданні на 28.07.2016 року.

22.07.2016 року у межах справи № 915/755/16 ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Еллана звернулось з зустрічним позовом до ОСОБА_1 акціонерного товариства Банк ОСОБА_2 Русь про визнання припиненими зобовязання по кредитному договору від 03.04.2013 року № 27480-83, укладеному між ОСОБА_1 акціонерним товариством Банк ОСОБА_2 Русь та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Еллана.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 25.07.2016 року зустрічний позов ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Еллана прийнято для спільного розгляду з первісним позовом. Залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю ОЛІОН, фізичну особу ОСОБА_4 та фізичну особу ОСОБА_5 (арк. 36-37).

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 28.07.2016 року розгляд справи відкладено на 16.08.2016 року

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 16.08.2016 року продовжено строк розгляду справи на 15 днів та відкладено розгляд справи на 15.09.2016 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 15.09.2016 року розгляд справи відкладено на 22.09.2016 року

В судовому засіданні 22.09.2016 року судом відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено наступне.

Позовні вимоги ґрунтуються на укладеному між ПАТ «Банк ОСОБА_2 Русь» та ОСОБА_7 «Еллана» кредитному договорі № 27480-83 від 03.04.2013 року та укладеному між ПАТ «Банк ОСОБА_2 Русь» та ОСОБА_7 «ОЛІОН» договорі поруки № 27486-83 від 03.04.2013 року.

Як зазначає позивач, відповідачами не виконані умови кредитного договору та договору поруки, а саме: не погашено в повному обсязі отриманий кредит, не сплачено відсотки за користування кредитом, а також не сплачено нараховані штрафні санкції.

09.07.2015 року відповідачам були направлені вимоги (вих. № 923/46.3, № 924/46.3 від 08.07.2015 року) про відкликання кредиту та погашення заборгованості по кредиту з вимогою погасити прострочену заборгованість по кредиту. Борг не був сплачений, вимога залишена без розгляду.

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідачів станом на 08.07.16 року перед позивачем складає 627 143, 90 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані приписами ст. 525, 526, 530, 549, 554, 610, 611, 612, 625, 629, 1054 ЦК України, ч. 6 ст. 232 ГК України та умовами договорів.

Представник відповідача ОСОБА_7 «Еллана» в судовому засіданні проти первісного позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях (арк. 126-128, 221-224), та просив суд в первісному позові відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив наступне.

Зобовязання по кредитному договору від 03.04.2013 року № 27480-83, укладеному між ПАТ «Банк «ОСОБА_2 Русь» та ОСОБА_7 «Еллана» є припиненими, у звязку з виконанням поручителем ОСОБА_5 обовязку щодо сплати заборгованості по кредитному договору шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог (ст. 527, 543, 598, 601 ЦК України).

Відповідачем ОСОБА_7 «Еллана» заявлено про застосування строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені (ст. 253, 258, 261 ЦК України, ст. 223, 232 ГК України).

Відповідачем ОСОБА_7 «Оліон» письмового відзиву по суті спору суду не подано.

Представник позивача ОСОБА_7 «Еллана» за зустрічним позовом (арк. 39-45) в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог зазначено наступне.

Зобовязання по кредитному договору від 03.04.2013 року № 27480-83, укладеному між ПАТ «Банк «ОСОБА_2 Русь» та ОСОБА_7 «Еллана» в розмірі заборгованості, яка складається з 300 000 грн. заборгованості по кредиту, 40 750, 01 грн. процентів, 1 000 грн. пені, 79 199, інфляційних, всього 420 950, 00 грн. є припиненими, у звязку з виконанням поручителем ОСОБА_5 обовязку щодо сплати заборгованості по кредитному договору шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог (ст. 512, 514, 527, 543, 598, 601 ЦК України, п. 8 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Представник відповідача ПАТ «Банк ОСОБА_2 Русь» за зустрічним позовом в судовому засіданні проти зустрічного позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву (арк. 111-113), та просив суд в зустрічному позові відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив наступне.

На підставі кредитного договору № 27480-83 від 03.04.2013 року Банком надано кредит ОСОБА_7 «Еллана», яке є боржником за кредитним договором, ОСОБА_5 за вказаним договором кредит не надавався.

Внаслідок порушення зобовязань зі сплати заборгованості за кредитним договором, банком були застосовані правові наслідки порушення зобовязання, забезпеченого порукою, в тому числі в судовому порядку, та предявлено до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 як до поручителів за договором поруки позов про стягнення заборгованості в солідарному порядку. Таким чином, вони є боржниками банку за договорами поруки, адже підставою для виникнення їх зобовязань перед банком щодо сплати коштів в рахунок погашення простроченої заборгованості за кредитом, наданим ОСОБА_7 «Еллана», є саме ці договори.

Зобовязання щодо сплати коштів банку підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.11.2015 року у справі № 489/5566/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 24.12.2015 року.

Таким чином, рішеннями судів першої та апеляційної інстанції встановлено факт відсутності підстав для здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог у порядку до п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону (за кредитом ОСОБА_7 «Еллана» та договорами банківських вкладів ОСОБА_5 та ОСОБА_4О.), в тому числі з вищевикладених підстав.

Заперечення обґрунтовані приписами ст. 509, 546, 553, 602, 1054 ЦК України, ст. 1, 36, п. 8 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. 91, 93 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Треті особи ОСОБА_7 Оліон, ОСОБА_4, ОСОБА_5 повноважних представників в жодне судове засідання не забезпечили.

Ухвали господарського суду Миколаївської області від 25.07.2016 року, від 28.07.2016 року отримані ОСОБА_7 «Оліон», про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень (арк. 91, 102-103).

Ухвали господарського суду Миколаївської області від 16.08.2016 року, направлені на адресу третьої особи ОСОБА_7 «Оліон», повернуті до суду поштовою установою із відміткою причини повернення "за закінченням терміну зберігання" (арк. 161-164).

Ухвали господарського суду Миколаївської області від 25.07.2016 року, від 28.07.2016 року, направлені на адресу третьої особи ОСОБА_4, отримані останнім, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень (арк. 104-105).

Ухвали господарського суду Миколаївської області від 16.08.2016 року, направлені на адресу третьої особи ОСОБА_4, повернуті до суду поштовою установою із відміткою причини повернення "за закінченням терміну зберігання" (арк. 157-160).

Ухвала господарського суду Миколаївської області від 25.07.2016 року, направлена на адресу третьої особи ОСОБА_4, отримана останньою, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (арк. 106).

Ухвали господарського суду Миколаївської області від 28.07.2016 року, від 16.08.2016 року, направлені на адресу третьої особи ОСОБА_4, повернуті до суду поштовою установою із відміткою причини повернення "за закінченням терміну зберігання" (арк. 107-110, 153-156).

За таких обставин, треті особи були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Явка третіх осіб не визнавалась судом обов'язковою. Суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності третіх осіб, їх представників.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року за № 190 ОСОБА_9 акціонерне товариство «Банк «ОСОБА_2 Русь» віднесено до категорії неплатоспроможних, а згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.03.2015 року за № 61, в ньому запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 20 березня 2015 року по 19 червня 2015 року включно.

Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15.06.2015 року за № 185 здійснення тимчасової адміністрації продовжено по 19.07.2015 року (включно).

Постановою Правління Національного банку України від 16.07.2015 року № 460 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ОСОБА_1 акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 Русь» (арк. 30).

Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.07.2015 року за № 138 припинено здійснення тимчасової адміністрації, розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «ОСОБА_2 Русь» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_10 строком на 1 рік з 17 липня 2015 року по 16 липня 2016 року включно (арк. 31-32).

Між ОСОБА_1 акціонерним товариством «Банк «ОСОБА_2 Русь» (банк) та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Еллана» (позичальник) було укладено кредитний договір № 27480-83 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 03.04.2013 року (арк. 7-11).

В подальшому 05.03.2014 року між сторонами було укладено договір про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору № 27480-83 від 03.04.2013 року (арк. 12-15).

Договір та договір про внесення змін і доповнень підписано та скріплено печатками сторін.

Відповідно до п. 10.1 кредитного договору договір набуває чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками та діє до моменту повного виконання сторонами зобовязань за договором.

Доказів визнання недійсним чи розірвання кредитного договору суду не подано.

Умовами кредитного договору № 27480-83 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 03.04.2013 року (в редакції договору про внесення змін і доповнень № 1) сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 1.1-1.1.5 кредитного договору банк відкриває позичальнику відновлювальну відкличну лінію та зобовязується надавати кредитні кошти у розмірі та на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти та інші платежі. Кредит надається в грошовій формі на наступних умовах:

- ліміт кредитної лінії 700 000, 00 (сімсот тисяч) гривень 00 копійок;

- кінцевий термін повернення кредиту 27 лютого 2015 року;

- ціль використання кредиту поповнення обігових коштів;

- тип процентної ставки за договором фіксована;

- процентна ставка за користування кредитом 25, 0 % (двадцять пять) процентів річних.

Відповідно до п. 1.2 кредитного договору кредит надається окремими частинами або повною сумою в межах встановленого ліміту кредитної лінії. Останню частину кредиту позичальник може отримати не пізніше 26 лютого 2015 року.

Відповідно до п. 1.4 кредитного договору повернення заборгованості за кредитом та нарахованими процентами здійснюється позичальником у валюті кредиту.

Відповідно до п. 2.1 кредитного договору для обліку строкової заборгованості позичальника за кредитом банк відкриває позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_3 в ПАТ «Банк «ОСОБА_2 Русь», код Банку (МФО) 319092.

Відповідно до п. 2.3 кредитного договору надання кожної окремої частини кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника № 1001, відкритий в банку.

Відповідно до п. 2.5 кредитного договору кредит надається банком, зокрема, після виконання вимог розділу 3 договору щодо умов забезпечення виконання зобовязань за договором.

Відповідно до п. 3.1, 3.1.2.1 -3.1.2.3 кредитного договору виконання позичальником зобовязань за договором (повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, винагород, штрафних санкцій, інших платежів, передбачених договором) забезпечується: порукою ОСОБА_7 «Оліон», порукою ОСОБА_4, порукою ОСОБА_5.

На виконання умов п. 3.1, 3.1.2.1 -3.1.2.3 кредитного договору між банком ПАТ «Банк «ОСОБА_2 Русь» та поручителями ОСОБА_7 «Оліон», ОСОБА_4, ОСОБА_5 було укладено три договори поруки (арк. 16-19, 64-66), а також між банком ПАТ «Банк «ОСОБА_2 Русь» та ОСОБА_4 було укладено договір застави транспортних засобів (арк. 67-72).

Так, між ОСОБА_1 акціонерним товариством «Банк «ОСОБА_2 Русь» (кредитор) та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Оліон» (поручитель) було укладено договір поруки № 27486-83 від 03.04.2013 року (арк. 16-17).

В подальшому 05.03.2014 року між сторонами було укладено договір про внесення змін № 1 до договору поруки № 27486-83 від 03.04.2013 року (арк. 18-19)

Крім того, між ОСОБА_1 акціонерним товариством «Банк «ОСОБА_2 Русь» (кредитор) та громадянином України ОСОБА_5 (поручитель) було укладено договір поруки № 27492-83 від 03.04.2013 року та 05.03.2014 року укладено договір про внесення змін № 1 до договору поруки № 27492-83 від 03.04.2013 року (арк. 64-66).

Умовами договорів поруки № 27486-83 від 03.04.2013 року та № 27492-83 від 03.04.2013 року (в редакції договорів про внесення змін № 1 до договорів поруки) сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 2.1 договорів поруки поручитель зобовязується солідарно та в повному обсязі відповідати перед кредитором за виконання боржником зобовязань за кредитним договором, який було укладено між кредитором та боржником.

Відповідно до п. 2.2.1 договорів поруки поручитель зобовязується повернути кредитору кредит у сумі 700 000, 00 (сімсот тисяч) гривень 00 копійок в строки, в порядку та на умовах, визначених кредитним договором.

Відповідно до п. 2.2.2 договорів поруки поручитель зобовязується сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі: 25,0 % (двадцять пять) процентів річних та інші платежі в строки, в порядок та на умовах, визначених кредитним договором.

Відповідно до п. 2.2.3 договорів поруки у випадку порушення позичальником строків (термінів) повернення кредиту або процентів позичальник зобовязаний сплатити суму заборгованості за Кредитом, нарахованим процентами та іншими платежами згідно з кредитним договором з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 30 (тридцять) процентів річних від простроченої суми, за весь час прострочення.

Відповідно до п. 2.2.4 договорів поруки остаточне погашення кредиту, процентів за його користування та інших платежів, визначених кредитним договором, здійснити не пізніше 27 лютого 2015 року.

Відповідно до п. 5.2 договорів поруки солідарні боржники залишаються зобов'язаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобов'язання за кредитним договором не будуть виконані повністю.

Таким чином, на підставі ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобовязання, яке в силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 629 ЦК України договори є обов'язковими для виконання сторонами.

Судом встановлено наступне.

На виконання п. 2.3 кредитного договору позичальником ОСОБА_7 «Еллана» на підставі договору банківського рахунку від 25.02.2013 року відкрито поточний рахунок № 1001, на який, зокрема, здійснювалось перерахування наданих кредитних коштів (арк. 168-172).

В подальшому на підставі заяв позивальника ОСОБА_7 «Еллана» банком ПАТ «Банк «ОСОБА_2 Русь» було видано кредитні грошові кошти, що підтверджується наявними в матеріалах справи заявами та меморіальними ордерами (арк. 173-178).

В звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору 08.07.2015 року та простроченням сплати процентів за користування кредитними коштами банком ПАТ «Банк «ОСОБА_2 Русь» було направлено на адресу позичальника ОСОБА_7 «Еллана» та поручителя ОСОБА_7 «Оліон» вимоги про дострокове погашення заборгованості за вих. № 923/463 від 08.07.2015 року та вих. № 924/463 від 08.07.2015 року (арк. 24-27).

Факт отримання вимоги про дострокове погашення заборгованості № 923/463 ОСОБА_7 «Еллана» підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення (арк. 28).

Доказів направлення вимоги про дострокове погашення заборгованості № 924/463 від 08.07.2015 року на адресу поручителя ОСОБА_7 «Оліон» суду не подано.

В подальшому банк ПАТ «Банк «ОСОБА_2 Русь» звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаїв із позовом до позичальника ОСОБА_7 «Еллана» та поручителів ОСОБА_7 «Оліон», ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаїв від 13.11.2015 року по справі № 489/5566/15-ц провадження у цивільній справі за позовом ПАТ «Банк «ОСОБА_2 Русь» в частині вимог до ОСОБА_7 «Еллана» та ОСОБА_7 «Оліон» про стягнення заборгованості по кредитному договору закрито, оскільки в цій частині спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства (арк. 75).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаїв від 13.11.2015 року по справі № 489/5566/15-ц позов ПАТ «Банк «ОСОБА_2 Русь» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4, як солідарного боржника по кредитному договору від 03.04.2013 № 27480-83, укладеному між ОСОБА_1 акціонерним товариством «Банк «ОСОБА_2 Русь» та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Еллана», заборгованість яка складається з 300 000,00 грн. - заборгованості по кредиту, 40750,01 грн. - процентів, 1 000,00 грн. - пені та 791 99,99 грн. - інфляційних, всього 420 950,00 грн. (чотириста двадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят гривень 00 коп.).

Стягнуто з ОСОБА_5, як солідарного боржника по кредитному договору від 03.04.2013 № 27480-83, укладеному між ОСОБА_1 акціонерним товариством «Банк «ОСОБА_2 Русь» та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Еллана», заборгованість, яка складається з 300 000,00 грн. - заборгованості по кредиту, 40750,01 грн. - процентів, 1000,00 грн. - пені та 79 199,99 грн. - інфляційних, всього 420950,00 грн. (чотириста двадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят гривень 00 коп.).

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в розмірі 3 009,06 грн.

В іншій частині вимог відмовлено (арк. 73-74).

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 24.12.2015 року по справі № 489/5566/15-ц рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.11.2015 року залишено без змін (арк. 77-78).

20.01.2016 року поручителем ОСОБА_5 було направлено на адресу банку ПАТ «Банк «ОСОБА_2 Русь» заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог (арк. 81-82). Як вбачається з заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог поручитель ОСОБА_5 зазначив, що у в звязку із набранням законної сили рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.11.2015 року по справі № 489/5566/15-ц ОСОБА_5 цією заявою заявляє про зарахування зустрічних однорідних вимог ПАТ «Банк «ОСОБА_2 Русь» до ОСОБА_5 за зобовязаннями по кредитному договору № 27480-83 від 03.04.2013 року та по договору поруки від 03.04.2015 року № 27492-83 на загальну суму 420 950, 00 грн., у звязку з чим з моменту отримання цієї заяви:

- припиняються грошові вимоги ПАТ «Банк «ОСОБА_2 Русь» до ОСОБА_5 за кредитним договором № 27480-83 від 03.04.2013 року та договором поруки від 03.04.2015 року № 27492-83 в повному обсязі в розмірі 420 950, 00 грн., з яких 300 000, 00 грн. - заборгованості по кредиту, 40 750, 01 грн. - процентів, 1 000 грн. - пені та 79 199, 99 грн. - інфляційних втрат.

- припиняються грошові вимоги ОСОБА_5 до ПАТ «Банк «ОСОБА_2 Русь» на суму еквівалентну 420 950, 00 грн. за договорами банківського вкладу № 7366-16.3 від 28.01.2015 року та № 7373-46.3 від 28.01.2015 року.

Факт направлення та отримання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог підтверджується експрес накладною (арк. 83) та не заперечується представником банку.

16.06.2016 року ОСОБА_5 було направлено на адресу ПАТ «Банк «ОСОБА_2 Русь» повторну заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог ідентичного змісту із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 20.01.2016 року (арк. 84).

Розглянувши заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог (вх. № 939 від 17.06.2016) ПАТ «Банк «ОСОБА_2 Русь» листом № 3940/16 від 19.07.2016 року повідомило про відсутність у банку законних підстав для здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог за поданою заявою та чинність зобовязань ОСОБА_5 щодо сплати коштів в рахунок погашення простроченої заборгованості за кредитом, наданим ОСОБА_7 «Еллана» (арк. 121).

Судом також встановлено наступне.

До матеріалів даної справи додано два договори банківського вкладу в іноземній валюті від 28.01.2015 року № 7373-46.3 та № 7366-46.3, укладені між ПАТ «Банк «ОСОБА_2 Русь» та громадянином ОСОБА_5 (арк. 204-205).

Відповідно до п. 2.1 депозитного договору № 7373-46.3 вкладник надає банку, а банк приймає від вкладника на зберігання грошові кошти в формі депозитного вкладу (далі - вклад) в сумі 46 000, 00 дол. США (сорок шість тисяч доларів 00 цент.) доларів США. Термін внесення вкладу 28 січня 2015 року.

Відповідно до п. 2.2 депозитного договору № 7373-46.3 для розміщення вкладу банк відкриває вкладнику рахунок № 007 в день підписання цього договору.

Відповідно до п. 2.1 депозитного договору № 7366-46.3 вкладник надає банку, а банк приймає від вкладника на зберігання грошові кошти в формі депозитного вкладу (далі - вклад) в сумі 75000, 00 дол. США (сімдесят пять тисяч доларів 00 цент.) доларів США. Термін внесення вкладу 28 січня 2015 року. Термін внесення вкладу 28 січня 2015 року.

Відповідно до п. 2.2 депозитного договору № 7366-46.3 для розміщення вкладу банк відкриває вкладнику рахунок № 006 в день підписання цього договору.

Як вбачається з довідки № 892/462 від 26.06.2015 року, виданої ПАТ «Банк «ОСОБА_2 Русь» в Миколаївському центральному відділенні ПАТ «Банк «ОСОБА_2 Русь» (арк. 79), (МФО 319092, ) на ім'я ОСОБА_5 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) відкрито рахунки:

- № 006, залишок коштів станом на 18.06.2015 року складає 75 000,00 дол. США. (Сімдесят п'ять тисяч дол. США. 00 центів.),

- № 007 залишок коштів станом на 18.06.2015 року складає 46 000,00 дол. США (Сорок шість тисяч дол.. США 00 центів.)

- № 003 залишок коштів станом на 18.06.2015 року складає 8 868,29 дол. США (Вісім тисяч вісімсот шістдесят вісім дол. США 29 центів.).

- № 499 залишок коштів станом на 18.06.2015 року складає 261,31 дол. США (Двісті шістдесят один дол. США 31 центів.).

- № 503 залишок коштів станом на 18.06.2015 року складає 142, 46 дол. СШ, (Сто сорок два дол. США 46 центів.).

Як вбачається з довідки про залишок коштів № 4530/43-26490 від 01.09.2016 року виданої ПАТ «Банк «ОСОБА_2 Русь», станом на 17.07.2015 року на імя ОСОБА_5 (ЄДРПОУ НОМЕР_2) в ПАТ «Банк «ОСОБА_2 Русь» було відкрито наступні депозитні рахунки:

- № 006 договір № 7366-46.3 від 28.01.2015 року залишок коштів 75 000, 00 дол. США;

- № 499 договір № 7366-46.3 від 28.01.2015 року залишок коштів 537, 14 дол. США;

- № 007 договір № 7373-46.3 від 28.01.2015 року залишок коштів 46 000, 00 дол. США;

- № 503 договір № 7373-46.3 від 28.01.2015 року залишок коштів 311, 64 дол. США (арк. 167).

Таким чином, поручитель ОСОБА_5 є одночасно кредитором банку ПАТ «ОСОБА_2 Русь» за договорами банківського вкладу № 7366-46.3 від 28.01.2015 та № 7373-46.3 від 28.01.2015 та боржником цього банку за кредитним договором від 03.04.2013 № 27480-83 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.11.2015 по справі №489/5566/15-ц.

Розглянувши зустрічний позов, судом встановлено наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 510 ЦК сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Загальні підстави припинення зобов'язань визначено у ст. 598 ЦК, згідно з якою зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Загальні умови припинення господарських зобов'язань визначено також ст. 202 Господарського кодексу України (далі - ГК), згідно з якою господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Законом можуть бути встановлені випадки, коли припинення зобовязань на певних підставах не допускається.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до ст. 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобовязаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, яка діяла на час подання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог) з дня початку процедури ліквідації банку: забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобовязань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобовязання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобовязань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Зазначені операції у будь-якому разі заборонені за договорами, укладеними з повязаними з банком особами.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

Умови договору на договірне списання повинні передбачати обсяг інформації, достатній для належного виконання такого списання банком, що обслуговує платника (обставини, за яких банк має здійснити (здійснювати) договірне списання; найменування отримувача та банку отримувача; реквізити рахунка, з якого має здійснюватися договірне списання; реквізити договору між платником та отримувачем (за наявності договору), що передбачає право отримувача на договірне списання; перелік документів, що мають бути представлені отримувачем в обслуговуючий платника банк (якщо платник та отримувач домовились про надання цих документів до банку платника) тощо).

Договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком.

У разі, якщо кредитором за договором є обслуговуючий платника банк, право банку на проведення договірного списання передбачається в договорі на розрахунково-касове обслуговування або в іншому договорі про надання банківських послуг.

Ініціювання переказу при договірному списанні у платіжній системі визначається правилами відповідної платіжної системи, погодженими з Національним банком України.

Дослідивши умови договорів поруки та договорів банківського вкладу, укладених між ПАТ «Банк "ОСОБА_2 Русь» та ОСОБА_5, судом встановлено, що вказані договори не містять умов щодо договірного списання коштів з рахунків.

Судом встановлено, що договірне списання коштів передбачено лише кредитним договором, укладеним між ПАТ «Банк "ОСОБА_2 Русь» та позичальником ОСОБА_7 «Еллана».

Так, відповідно до п. 4.10 кредитного договору шляхом підписання договору позичальник доручає (надає право) банку здійснювати договірне списання коштів з рахунку (рахунків), зазначених в п. 4.10.1 договору, для погашення заборгованості за договором у сумах, необхідних для повернення заборгованості позичальника за кредитом, сплати процентів за користування ним та інших платежів, встановлених договором.

Відповідно до п. 4.10.1 кредитного договору договірне списання коштів може проводитись Банком з таких рахунків:

- рахунок № 1001 у гривні, відкритий у ПАТ «Банк «ОСОБА_2 Русь», МФО 319092, ;

а також з інших поточних рахунків позичальника в національній та іноземній валютах, відкритих в банку та його структурних підрозділах протягом строку дії договору.

Договірне списання коштів може проводитись банком з будь-якого із вищезазначених рахунків в повній сумі, необхідній для погашення простроченої заборгованості позичальника за договором, або частинами з кількох рахунків - у випадку недостатності коштів для повного погашення заборгованості позичальника за договором на одному рахунку. При цьому банком здійснюється утримання плати у відповідності з діючими тарифами банку та передбачених чинним законодавством України зборів та податків.

Відповідно до п. 5.2.7 кредитного договору банк має право у відповідності до п. 4.10 договору самостійно списувати з рахунків позичальника, зазначених у п. 4.10.1 договору грошові кошти та спрямовувати їх на погашення заборгованості за кредитом у випадках порушення позичальником умов договору, а саме: у разі неповернення або несвоєчасного повернення кредиту та/або у разі несплати або несвоєчасної сплати процентів за його користування, плат та штрафних санкцій, а також у інших випадках, передбачених п. п. 9.1, 9.2 Договору.

Умовами п. 4.10.2 кредитного договору передбачено порядок договірного списання коштів у випадку, якщо валюта кредиту та валюта рахунку (рахунків), зазначених в п. 4.10.1 договору, є різними.

Тобто, договірне списання можливе лише з рахунків позичальника ОСОБА_7 «Еллана». В спірному випадку з заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог до банку звернувся поручитель ОСОБА_5, на якого не можуть поширюватись умови кредитного договору в частині договірного списання коштів, оскільки він не є стороною договору, а списання коштів можливе лише з рахунків позичальника. Таким чином, зарахування зустрічних однорідних вимог за заявами поручителя ОСОБА_5 від 20.01.2016 року та від 16.06.2016 року в спірному випадку є неправомірним та таким, що суперечить вимогам п. 4-1 ч. 2 ст. 602 ЦК України та п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, банком ПАТ «Банк "ОСОБА_2 Русь» правомірно не проведено зарахування зустрічних однорідних вимог за заявами поручителя ОСОБА_5

Щодо посилань ОСОБА_7 «Еллана» в додаткових поясненнях на постанови ВГСУ від 03.08.2016 року по справі № 906/98/16, від 01.07.2016 року по справі № 90/25488/15, від 17.08.2016 року № 913/53/15, то слід зазначити, що у вищевказаних справах умовами договорів передбачалось договірне списання коштів з рахунків, внаслідок чого було проведено зарахування зустрічних однорідних вимог (судові рішення першої та апеляційної інстанції по вказаних справах).

Постанова ВСУ від 06.07.2015 року № 6-301цс15 також не застосовується судом при розгляді даної справи, оскільки предметом перегляду у вищевказаній справі були судові рішення в частині застосування судом норм матеріального права (ст. 1066, 1071, 1073 ЦК України) при вирішенні спору щодо правовідносин сторін, які виникають з договору банківського рахунку, зокрема, правомірності правочинів з купівлі-продажу банківських металів, на підставі яких відбулося зарахування коштів на банківський рахунок товариства та їх списання з рахунку, у звязку зі здійсненням виправлень в банківських рахунках.

Враховуючи, що підставою зустрічного позову для визнання припиненими зобовязань за кредитним договором є факт вчинення за заявою однієї сторони зарахування зустрічних однорідних вимог, яке, як встановлено вище, є неправомірним, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання припиненими зобовязань за кредитним договором. Інших підстав для припинення зобовязань за кредитним договором суду не наведено. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Розглянувши первісний позов, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору повернення кредиту позичальником здійснюється шляхом перерахування коштів із свого поточного рахунку на позичковий рахунок. Заборгованість за кредитом повертається позичальником у відповідності до графіка (додаток № 1 від 05 березня 2014 року).

Остаточне повернення кредиту (заборгованості за всіма отриманими відповідно до договору окремими частинами кредиту), нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій позичальник зобовязаний здійснювати не пізніше кінцевого терміну повернення кредиту, визначеного п. 1.1.2 договору.

Відповідно до п. 4.3 кредитного договору у випадку порушення позичальником встановлених п.п. 4.1, 4.2 договору строків повернення кредиту, сума несплаченої в строк заборгованості за кредитом вважається простроченою та наступного робочого дня переноситься банком на рахунки для обліку простроченої заборгованості позичальника за кредитом.

Відповідно до п. 4.12 кредитного договору всі платежі позичальника, передбачені договором, вважаються здійсненими в установлений строк, якщо сума платежів в повному розмірі надійшла на рахунок банку до закінчення операційного дня банку, що є останнім днем строку сплати платежу, передбаченого договором.

Відповідно до п. 6.1.3 кредитного договору позичальник зобовязаний своєчасно повернути кредит, сплачувати проценти за користування кредитом та винагороди банку в порядку, передбаченому договором.

Відповідно до п. 4.1.5 постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» від 24.11.2014 року № 1 у розгляді справ за окремими позовами до боржника та поручителя як солідарних боржників необхідно виходити з того, що чинне законодавство (частина перша статті 598, статті 599 - 601, 604 - 609 ЦК України) не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення. Наявність судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Тому подання кредитором позову до боржника не є перешкодою для подання позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашено.

Судом встановлено, що позичальником ОСОБА_7 «Еллана» не повернуто банку ПАТ «Банк "ОСОБА_2 Русь» суму кредитної заборгованості в розмірі 300 000 грн.

Факт наявності кредитної заборгованості в розмірі 300 000 грн. підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по особовому рахунку № НОМЕР_4 станом на 02.09.2016 року (арк. 179-202) та не спростовано жодними доказами у даній справі. З поданої виписки вбачається перенесення кредитної заборгованості на відповідний рахунок для обліку простроченої заборгованості позичальника за кредитом.

Станом на день розгляду справи суду не подано доказів погашення кредитної заборгованості в розмірі 300 000 грн., як і не спростовано факту наявності вказаної заборгованості. Отже, вимога про стягнення основної заборгованості за кредитним договором є обґрунтованою та підставною.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 122 174, 04 грн. - 30 % річних та 116 400, 00 грн. індексу інфляції, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду України від 23.01.2012 року по справі № 37/64).

Відповідно до п. 8.2 кредитного договору у випадку порушення позичальником строків (термінів) повернення кредиту та/або процентів позичальник зобов'язаний сплатити суму заборгованості за кредитом, нарахованими процентами та іншими платежами згідно з договором з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 30 (тридцять) процентів річних від простроченої суми, за весь час прострочення.

Позивачем нараховано відповідачу 116 400, 00 грн. індексу інфляції за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 28.02.2015 року по 31.05.2016 року.

Перевіривши розрахунок розміру інфляційних втрат судом встановлено, що позивачем правильно визначено період нарахування, однак при розрахунку розміру інфляції допущено арифметичну помилку. Детальний розрахунок розміру інфляційних втрат наявний в матеріалах справи (арк. 20 на звороті).

Здійснивши перерахунок розміру інфляційних втрат за період, визначений позивачем, судом встановлено, що розмір інфляції за період з березня 2015 року по травень 2016 року становить 116 453, 08 грн. Розрахунок здійснено судом за допомогою ОСОБА_2 Законодавство. Детальний розрахунок розміру інфляційних втрат, здійснений судом, наявний в матеріалах справи (арк. 244).

Враховуючи вищевикладене, суд, не виходячи за межі позовних вимог без відповідного клопотання сторони (п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України), дійшов висновку про обґрунтованість інфляційних втрат в розмірі, заявленому до стягнення позивачем.

Отже, вимога про стягнення індексу інфляції в сумі 116 400, 00 грн. є обґрунтованою та підставною.

Позивачем нараховано відповідачу 122 174, 04 грн. - 30 % річних за несвоєчасне погашення кредиту за період з 28.02.2015 року по 07.07.2016 року.

Перевіривши розрахунок 30 % річних, судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування 30 % річних арифметично правильно, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Детальний розрахунок розміру 30 % річних наявний в матеріалах справи (арк. 20, 243). Відтак, 30 % річних в сумі 122 174, 04 грн. є обґрунтованими та підставними.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Згідно ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України по справі № 5002-2/5109-2010 від 07.11.11 року).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 5.2.8 кредитного договору банк має право нараховувати штрафні санкції, передбачені договором, за весь час прострочення виконання позичальником своїх зобов'язань за договором, починаючи з дня, наступного за днем коли зобов'язання мало бути виконане до дня його фактичного виконання.

Відповідно до п. 8.1 кредитного договору у випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним та/або винагород банку позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, від невчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 8.6 кредитного договору позичальник зобов'язаний сплатити нараховані штрафні санкції за весь час прострочення ним виконання своїх зобов'язань за договором, починаючи з дня, наступного за днем коли зобов'язання мало бути виконане до дня його фактичного виконання.

Позивачем нараховано 88 569, 86 грн. - пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 28.02.2015 року по 27.08.2015 року.

Детальний розрахунок розміру пені здійснений позивачем наявний в матеріалах справи (арк. 20). Пеня нарахована арифметично правильно відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства (арк. 246).

Щодо застосування строку позовної давності у даній справі до вимоги про стягнення пені, то слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" № 10 від 29.05.13 року з останніми змінами за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 4.4.2 постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 року № 10 за змістом частини другої статті 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, статей 54, 56, 57 ГПК. Тому якщо господарським судом у прийнятті позовної заяви відмовлено (стаття 62 ГПК) або її повернуто (стаття 63 названого Кодексу), то перебіг позовної давності не переривається. Так само не перериває цього перебігу подання позову з порушенням правил підвідомчості справ.

Враховуючи вищевикладене, предявлення банком до Ленінського районного суду м. Миколаєва позову з порушенням правил підвідомчості (арк. 75) не перериває перебігу строку позовної давності.

Позивач звернувся до суду із даним позовом 08.07.2016 року, про що свідчить штамп відділу документального забезпечення господарського суду Миколаївської області.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про сплив позовної давності в частині вимоги про стягнення пені, нарахованої з 28.02.2015 року по 07.07.2015 року, що становить 63 419, 18 грн. В цій частині позову слід відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності.

Таким чином, обґрунтованою та підставною є позовна вимога за первісним позовом в частині стягнення пені в сумі 25 150, 68 грн. за період з 08.07.2015 року по 27.08.2015 року (арк. 245).

Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості з відповідачів в солідарному порядку, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 555 ЦК України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі.

Якщо поручитель не повідомить боржника про вимогу кредитора і сам виконає зобов'язання, боржник має право висунути проти вимоги поручителя всі заперечення, які він мав проти вимоги кредитора.

Поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов'язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг.

Як вказано вище, між ОСОБА_1 акціонерним товариством «Банк «ОСОБА_2 Русь» (кредитор) та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Оліон» (поручитель) було укладено договір поруки № 27486-83 від 03.04.2013 року (арк. 16-17).

Відповідно до п. 3.1.1 договору поруки у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором у встановлені строки, кредитор надсилає поручителю повідомлення з вимогою про виконання забезпеченого порукою зобов'язання боржника за кредитним договором.

Датою пред'явлення кредитором вимоги про виконання зобов'язання боржника є день вручення кредитором вимоги особисто поручителю, або день здачі такої вимоги до установи звязку. До вимоги кредитора додається розрахунок суми заборгованості із зазначенням термінів оплати.

Відповідно до п. 3.2.1 договору поруки у разі невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, зазначених в п. 2.2 цього договору у відповідні строки, поручитель зобов'язується сплатити заборгованість боржника впродовж 10 (десяти) календарних днів з дати пред'явлення кредитором вимоги, зазначеної у п.п. 3.1.1. цього договору.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Ухвалою господарського суду від 11.07.2016 року зобовязано позивача подати суду докази направлення поручителю ОСОБА_7 «Оліон» вимоги за вих. № 924/463 від 08.07.2015 року.

Відповідно до п. 3.13 постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 року № 18 у разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами або, з огляду на обставини конкретної справи, залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

У наведених випадках відповідні докази не повинні прийматися в подальшому й судом апеляційної інстанції.

Позивачем ПАТ «Банк «ОСОБА_2 Русь» не подано суду доказів неможливості подання витребуваних документів або наявності поважних причин, які б підтверджували неподання витребуваних доказів. При цьому, у позивача було достатньо часу, необхідного для виконання ухвали суду від 11.07.2016 року (до дати винесення судом рішення 22.09.2016 року, тобто більше двох місяців).

Станом на день розгляду справи суду не подано доказів направлення банком вимоги на адресу поручителя, що в силу ст. 530 ЦК України та умов п. 3.1.1, п. 3.2.1 договору поруки свідчить, що строк виконання поручителем взятого на себе за договором поруки зобовязання на день розгляду справи не настав.

Відтак, вимога позивача про стягнення з відповідачів в солідарному порядку суми заборгованості є безпідставною, оскільки строк виконання грошового зобовязання поручителя ОСОБА_7 Оліон» не настав, оскільки в спірному випадку умовами договору поруки сторони чітко передбачили необхідність направлення кредитором вимоги поручителю. Іншого суду не доведено.

Таким чином, підлягає задоволенню вимога за первісним позовом в частині стягнення з відповідача ОСОБА_7 Еллана на користь позивача ПАТ Банк ОСОБА_2 Русь: 300 000, 00 грн. заборгованості за кредитним договором; 25 150, 68 грн. пені по несплаченому кредиту; 122 174, 04 грн. 30 % річних за несвоєчасне погашення кредиту; 116 400, 00 грн. простроченої заборгованості за кредитом з урахуванням індексу інфляції. В решті позову в частині стягнення 63 419, 18 грн. пені по несплаченому кредиту судом відмовлено, у звязку з пропуском строку позовної давності. Відмовлено в первісному позові в частині стягнення коштів з відповідача ОСОБА_7 Оліон.

Щодо клопотання про зупинення провадження у даній справі, то слід зазначити наступне.

14.09.2016 року до господарського суду Миколаївської області від представника відповідача ОСОБА_7 «Еллана» надійшло клопотання за вх. № 15623/16 про зупинення провадження у справі № 915/755/16 до набрання законної сили рішенням по цивільній справі № 487/3732/16-ц, що перебуває у провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва (арк. 211-214).

Судом відкладався розгляд клопотання про зупинення провадження у справі.

Клопотання мотивоване тим, що Заводським районним судом м. Миколаєва розглядається справа № 478/3732/16-ц за позовом фізичних осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про визнання припиненими зобов'язання по кредитному договору від 03.04.2013 року №27480-83, укладеному між ПАТ «Банк «ОСОБА_2 Русь» та ОСОБА_7 «Еллана», договорам поруки та застави, де мають встановлюватись обставини припинення зобов'язань по кредитному договору у зв'язку із їх зарахуванням ОСОБА_5 Ці вимоги фізичних осіб не підсудні господарському суду Миколаївської області. Вказані обставини є підставою для зупинення провадження у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Відповідно до п. 3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18, відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

В спірному випадку як під час розгляду цивільної справи, так і даної господарської справи суди фактично повинні надати оцінку правовідносинам припинення зобов'язань по кредитному договору від 03.04.2013 року № 27480-83 у звязку з зарахуванням зустрічних однорідних вимог, здійснених поручителем ОСОБА_5, тобто фактично мова йде про надання правової оцінки як правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог, так і доказам, поданим на підтвердження вищевказаного правочину. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність такої складової для зупинення провадження у справі як «неможливість розгляду справи», оскільки фактично мова йде не про встановлення іншим судом обставин, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі (в тому числі факти, які мають преюдиціальне значення), а про надання правової оцінки правовідносинам сторін. Твердження про можливе порушення прав ОСОБА_5 у випадку відмови в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, судом не приймаються, оскільки поручитель ОСОБА_5 залучений до участі у даній справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, тобто є учасником процесу, наділеним правами, передбаченими ст. 22, 27 ГПК України. В задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі судом відмовлено.

Щодо клопотання про витребування доказів, то слід зазначити наступне.

22.09.2016 року до господарського суду Миколаївської області від представника відповідача ОСОБА_7 «Еллана» надійшло клопотання вх. № 16079/16, у якому ОСОБА_7 «Еллана» просить суд витребувати у ПАТ «Банк «ОСОБА_2 Русь» договір банківського рахунку, укладений між ОСОБА_5 та ПАТ «Банк «ОСОБА_2 «Русь», згідно з яким ОСОБА_5 був відкритий поточний рахунок в іноземній валюті № 03, а також договори застави майнових прав за договорами банківського вкладу № 7366-46.3 від 28.01.2015 року та № 7373-46.3 від 28.01.2015 року (оригінали для огляду в судовому засіданні та копії для залучення до матеріалів справи) (арк. 227-228).

В судовому засіданні 22.09.2016 року представником ПАТ «Банк «ОСОБА_2 Русь» було подано суду договори застави майнових прав за договорами банківського вкладу № 7366-46.3 від 28.01.2015 року та № 7373-46.3 від 28.01.2015 року (арк. 233-239). Подані документи долучено судом до матеріалів справи.

Судом встановлено, що вищевказані договори застави майнових прав укладені в забезпечення виконання іншого кредитного договору № 7412-46.3-15-2 від 28.01.2015 року (арк. 229-242), а відтак їх положення не можуть бути застосовані до правовідносин сторін у даній справі.

Щодо клопотання про витребування договору банківського рахунку, укладеного між ОСОБА_5 та ПАТ «Банк «ОСОБА_2 «Русь», згідно з яким ОСОБА_5 був відкритий поточний рахунок в іноземній валюті № 03, необхідно зазначити наступне.

Керуючись ст. 38 ГПК України, судом відмовлено у задоволенні клопотання в цій частині, оскільки заявником не зазначено обставин, що перешкоджають наданню доказів та обставин, які може підтвердити цей доказ.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи 20.01.2016 року ОСОБА_5 було подано заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог до ПАТ «Банк «ОСОБА_2 «Русь», якою поручитель заявив про зарахування зустрічних однорідних вимог ПАТ «Банк «ОСОБА_2 Русь» до ОСОБА_5 за зобовязаннями по кредитному договору та по договору поруки, зазначивши про припинення грошових вимог ОСОБА_5 до ПАТ «Банк «ОСОБА_2 Русь» за договорами банківського вкладу № 7366-16.3 від 28.01.2015 року та № 7373-46.3 від 28.01.2015 року.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню. В зустрічному позові слід відмовити.

Судовий збір за первісним позовом відповідно до ст. 49 ГПК України слід відшкодувати позивачу з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог. Судовий збір за зустрічним позовом покласти на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

частково задовольнити первісний позов.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Еллана, вул. Кірова, 238, офіс 423, м. Миколаїв, 54031 () на користь позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства Банк ОСОБА_2 Русь, вул. Хорива, 11-А, м. Київ, 04071 ():

- 300 000, 00 грн. (триста тисяч грн. 00 коп.) заборгованості за кредитним договором № 27480-83 про відкриття відновлювальної кредитної лінії станом на 08.07.2016 року;

- 25 150, 68 грн. (двадцять пять тисяч сто пятдесят грн. 68 коп.) пені по несплаченому кредиту;

- 122 174, 04 грн. (сто двадцять дві тисячі сто сімдесят чотири грн. 04 коп.) 30 % річних за несвоєчасне погашення кредиту;

- 116 400, 00 грн. (сто шістнадцять тисяч чотириста грн. 00 коп.) простроченої заборгованості за кредитом з урахуванням індексу інфляції;

- 8 455, 87 грн. (вісім тисяч чотириста пятдесят пять грн. 87 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати позивачу ОСОБА_1 акціонерному товариству Банк ОСОБА_2 Русь () після набрання рішенням законної сили.

Відмовити в решті первісного позову в частині стягнення 63 419, 18 грн. (шістдесят три тисячі чотириста девятнадцять грн. 18 коп.) пені по несплаченому кредиту.

Судовий збір в розмірі 951, 29 грн. (девятсот пятдесят одна грн. 29 коп.) покласти на позивача ОСОБА_9 акціонерне товариство Банк ОСОБА_2 Русь ().

Відмовити в первісному позові в частині стягнення коштів з відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Оліон ().

Відмовити в зустрічному позові.

Судовий збір в розмірі 1 378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) покласти на позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Еллана ().

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 27.09.2016 року.

Суддя Е. М. Олейняш