ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2016р. cправа№ 914/1983/16

позовної заяви: публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця», м. Київ

до відповідача: Головного управління міністерства внутрішніх справ у Львівській області в особі ліквідаційної комісії, м. Львів

про зобовязання вчинити певні дії

cуддя Юркевич М.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник

від відповідача: не зявився

Суть спору: На розгляд до господарського суду Львівської області поступила позовна заява публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» до Головного управління міністерства внутрішніх справ у Львівській області в особі ліквідаційної комісії про зобовязання включити заявлені позивачем вимоги на суму 527 112,60 грн. до реєстру вимог кредиторів.

Ухвалою господарського суду від 01.08.2016р. порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду на 09.08.2016р. Цією ж ухвалою суду розгляд клопотання про забезпечення позову було призначено в першому судовому засіданні.

В судовому засіданні 09.08.2016р. господарський суд, розглянувши вказану заяву, заслухавши пояснення представника позивача, дійшов висновку відмовити в її задоволенні з підстав викладених у відповідній ухвалі суду.

Розгляд справи відкладався з підстав викладених у відповідних ухвалах суду від 09.08.2016р. та 13.09.2016р.

В останньому судовому засіданні 27.09.2016р. представник позивача підтримав заявлені раніше позовні вимоги, просив суд розглядати спір по суті, додаткових заяв та клопотань не подавав.

Представник відповідача повторно явку свого уповноваженого представника в засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомляв, вимоги попередніх ухвал суду не виконав.

Із врахуванням наведеного, матеріалів у справі, господарським судом дотримано встановлених ст.129 Конституції України, ст.ст.4-2,4-3 ГПК України засад здійснення судочинства та забезпечено відповідачу передбачені ст. 22ГПК України права, як сторони в процесі (зокрема неодноразово відкладався розгляд справи для надання можливості реалізації своїх прав відповідачем), а тому суд, в межах процесуального Закону ( ст.ст.43,69,75 ГПК України) вбачає за можливе розглянути спір за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, судом зясовано:

Рішенням Господарського суду Львівської області у справі № 914/180/13 від 25.03.2013 ГУМВС України у Львівській області зобовязано виконати мирову угоду, затверджену ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.09.2010 у справі № 15/71, шляхом стягнення з ГУМВС України у Львівській області на користь ДТГО «Львівська залізниця» 500000,00 грн. - основного боргу, 33616,44 грн. - 3% річних, 191500,00 грн. - інфляційних витрат, 7251,16 грн. - державного мита, 236,00 грн. - витрат на ІТЗ судового процесу, 14652,08 грн. - судового збору.

На виконання вказаного рішення суду, відповідачем було частково сплачено позивачу 220 143,08 грн.

Однак, як стверджує позивач, 26.04.2016р. останньому стало відомо з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про те, що відповідач знаходиться в стані припинення, а стосовно нього утворена ліквідаційна комісія.

В той же час, листом від 26.04.2016р. позивачем була подана заява до ліквідаційної комісії про включення ПАТ «Українська залізниця» до реєстру вимог кредиторів на суму 527 112,60 грн. (частина несплаченого боргу за вищезгаданим рішенням суду).

Листом від 24.05.2016р. ГУМВС у Львівській області в особі ліквідаційної комісії повідомило позивача про те, що залізницею пропущений двомісячний строк для заявлення кредиторських вимог, а тому вимогу на заявлену суму відповідач не визнає.

В подальшому, позивач, в порядку ст. 112 ЦК України, повторно надіслав відповідачу заяву про включення до реєстру вимог кредиторів, однак, вже як заявника, що пропустив строк встановлений комісією для предявлення вимог.

Проте, як наголошує позивач, жодної відповіді від відповідача не надходило.

З огляду на вищенаведене, в звязку з ухиленням з боку відповідача від розгляду ліквідаційною комісією заявлених залізницею вимог, остання звернулася до господарського суду з вимогою зобовязати ГУ МВС у Львівській області в особі ліквідаційної комісії включити, заявлені публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» вимоги на суму 527 112,60 грн. до реєстру вимог кредиторів.

Розглянувши доводи позовних вимог, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. При цьому, суд виходить з наступних мотивів:

Згідно ст. 60 ГК України ліквідація суб'єкта господарювання здійснюється ліквідаційною комісією, яка утворюється власником (власниками) майна суб'єкта господарювання чи його (їх) представниками (органами), або іншим органом, визначеним законом, якщо інший порядок її утворення не передбачений цим Кодексом. Ліквідацію суб'єкта господарювання може бути також покладено на орган управління суб'єкта, що ліквідується. Орган (особа), який прийняв рішення про ліквідацію суб'єкта господарювання, встановлює порядок та визначає строки проведення ліквідації, а також строк для заяви претензій кредиторами, що не може бути меншим, ніж два місяці з дня оголошення про ліквідацію.

Ліквідаційна комісія або інший орган, який проводить ліквідацію суб'єкта господарювання, вміщує в друкованих органах відповідно до закону повідомлення про його ліквідацію та про порядок і строки заяви кредиторами претензій, а явних (відомих) кредиторів повідомляє персонально у письмовій формі у встановлені цим Кодексом чи спеціальним законом строки. Одночасно ліквідаційна комісія вживає необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості суб'єкта господарювання, який ліквідується, та виявлення вимог кредиторів, з письмовим повідомленням кожного з них про ліквідацію суб'єкта господарювання.

Як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, останній (як кредитор) звертався до відповідача з відповідною заявою від 26.04.2016р. про включення до реєстру вимог кредиторів. Однак, відповідач вказаних вимог не визнав, у звязку з пропущенням двомісячного строку на предявлення вимоги, про що повідомив позивача листом від 24.05.2016р.

В подальшому позивач, 31.05.2016р. звернувся до відповідача, в порядку ч. 3 ст. 112 ЦК України, як кредитор, який пропустив строк для звернення до комісії щодо включення до реєстру вимог. Проте, відповідач жодної відповіді на таке звернення не надав, що і стало підставою для звернення позивача до суду.

Господарський суд, за результатами розгляду даної справи, вивчення та оцінки доказів поданих сторонами, вважає бездіяльність відповідача щодо розгляду поданої заяви позивача, а також щодо невключення до реєстру вимог кредиторів протиправною та такою, що порушує права та законні інтереси заявника. Так, суд звертає увагу на наступне.

З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що поряд з публічним оголошенням про припинення (ліквідацію), закон зобов'язує ліквідаційну комісію також персонально письмово повідомляти кожного явного кредитора про припинення підприємницької діяльності, вживати всіх можливих заходів щодо виявлення кредиторів та розрахунку з ними.

Як встановлено судом, заборгованість відповідача перед позивачем підтверджена рішенням суду у справі № 914/180/13 від 25.03.2013р., що набрало законної сили. Більше того, в ході виконання даного рішення, відповідач частково погасив свою заборгованість на суму 220 143,08 грн., що підтверджується довідкою, яка долучена до матеріалів справи. Відтак, неоплаченою залишилася сума боргу в розмірі 527 112,60 грн.

З огляду на вищенаведене, в розумінні ст.ст. 60, 61 ГК України, позивач у даній справі є явним (відомим) кредитором, якого в порядку передбаченому законом відповідач був зобовязаний персонально письмово повідомити про свою ліквідацію та вживати всіх можливих заходів щодо розрахунку з ним.

В той же час, у матеріалах справи відсутні будь-які докази такого повідомлення позивача про ліквідацію юридичної особи. Більше того, у своїй відповіді на звернення позивача про включення до реєстру вимог кредиторів, відповідач не визнає останнього взагалі як кредитора, що суперечить матеріалам справи, зокрема рішенню господарського суду Львівської області від 25.03.2013р. у справі №914/180/13 та виданому на його виконання наказу від 08.04.2013р.

Крім того, суд звертає увагу на наступне:

Відповідно до ч.4. ст. 112 Цивільного кодексу України, вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред'явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно.

Так, враховуючи наведену норму закону, твердження відповідача, викладене у заяві від 24.05.2016р., стосовно такої підстави для відмови включення вимог позивача до реєстру вимог кредиторів як пропущення двомісячного строку встановленого ліквідаційною комісією, є безпідставним. Так як, навіть за умови пропущення такого строку для звернення, в силу приписів ч. 4 ст. 112 ЦК України, заявлені вимоги задовольняються, однак, після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно, тобто фактично в останню чергу.

З огляду на те, що судом було встановлено пропущення позивачем строку встановленого ліквідаційною комісією для заявлення вимог кредиторів, то включення останнього з вимогами до реєстру таких кредиторів ліквідаційною комісією повинно бути здійснено саме на підставі ч. 4 ст. 112 ЦК України.

Правова позиція господарського суду також кореспондується із правовими положеннями викладеними у постанові ВГС України від 20.09.2012р. у справі №5019/1346/11.

Враховуючи, що позивачем було представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідачем, (за умови надання судом можливості реалізувати своє право на захист), не подано жодних доказів, які б спростовували б вимоги позивача, суд прийшов до висновку їх задоволити.

За умовами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 43,33,34,44,49,75,82,82-1,84,85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» - задоволити повністю.

2. Зобовязати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі ліквідаційної комісії включити, заявлені публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» вимоги на суму 527 112,60 грн. до реєстру вимог кредиторів.

3. Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі ліквідаційної комісії (адреса: 79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3, ) на користь публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» (адреса: 79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1, ) 1 378,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст.116 та 117 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

У судовому засіданні 27.09.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 29.09.2016р.

Суддя Юркевич М. В.