ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.09.16р. Справа № 904/993/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГМР ТРАНС", м. Дніпропетровськ

до Приватного акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на боці Відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Корум Сорс", м. Київ

про стягнення боргу у розмірі 2 758 898,54 грн. за договором на транспортне обслуговування

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник - дов. б/н від 16.01.2016р.

Від відповідача: не з'явився

Від третьої особи: ОСОБА_2 представник - дов. № 35 від 24.06.2016р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГМР ТРАНС" звернулось до господарського суду з позовом в якому просить стягнути (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) з Приватного акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ" суму основного боргу у розмірі 2 548 383,98 грн., 3% річних - 22 699,82 грн. та інфляційні втрати 30 250,21 грн. за договором на транспортне обслуговування № КС-КЗГО/78-14 від 01.05.2014р.

Ухвалою від 19.02.2016р. було залучено в третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на боці Відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Корум Сорс".

15.03.2016р. розгляд справи відкладався на 29.03.2016р., 29.03.2016р. у судовому засіданні оголошувалась перерва до 12.04.2016р.

12.04.2016р. ухвалою господарського суду Дніпропетровської області розгляд справи було зупинено до розгляду господарським судом Дніпропетровської області справи № 904/2603/16.

Рішенням господарського суду від 11.05.2016р. у справі № 904/2603/16 в позові відмовлено. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.07.2016р. зазначене рішення залишено без змін.

04.08.2016р. до господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання від Товариства з обмеженою відповідальністю "ГМР ТРАНС" про поновлення провадження у справі, у зв'язку з усуненням обставин, що зумовили його зупинення.

Ухвалою суду від 09.08.2016р. призначено судове засідання для вирішення питання щодо можливості поновлення провадження у справі № 904/993/16.

Ухвалами суду від 12.09.2016р. поновлено провадження у справі, продовжено строк розгляд справи до 03.10.2016р. та відкладено розгляд справи на 27.09.2016р.

Позивач в ході розгляду справи підтримав уточнені позовні вимоги.

Відповідач у судове засідання не зявився, у відзиві на позов проти правомірності нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат заперечив. Також зазначив, що у договорі на транспортне обслуговування № КС-ККЗГО/78-74 від 01.05.2014р. відсутній п. 2.5. Договору (його не існує) на який є посилання у п. 9.2. Договору, згідно якого нараховується пеня.

26.09.2016р. відповідач надав до суду додаткові пояснення в яких зазначив, що заява про зменшення розміру позовних вимог за вих. № 07/04-2016 від 07.04.2016р., надана позивачем 07.04.2016р., стосується справи № 905/683/16 головуючий суддя Уханьова О.О. Тобто в порушення вимог ГПК позивач уточнює позов який не є предметом розгляду справи яка розглядається в господарському суді Дніпропетровської області.

Водночас, слід зазначити, що як вбачається з пояснень позивача, доданих до документів для залучення до матеріалів справи 27.09.2016р., при подачі до господарського суду Дніпропетровської області заяви про зменшення позовних вимог позивачем помилково було зазначено не той номер справи та прізвище судді (а.с. 208)

Крім того, з самого тексту заяви вбачається, що фактично, заява про зменшення позовних вимог стосується саме предмету спору у господарській справі № 904/993/16.

Отже зазначене вище заперечення відповідача відносно того, що заява про зменшення позовних вимог подана позивачем не по даній справі, судом не приймається.

Також відповідач зазначає, що позивач у своєму позові жодним чином не посилається на докази (належні та допустимі), які підтверджують розмір боргу з урахуванням індексу інфляції, тобто позивачем не надано доказів на підставі яких розраховано інфляційні втрати. Розрахунок 3% річних також недостовірний, необґрунтований та невірний.

27.09.2016р. відповідач по електронній пошті надав клопотання в якому просить відкласти розгляд справи у звязку з перебуванням представника у відрядженні.

Дане клопотання не підтверджено жодним доказом та не підлягає задоволенню, оскільки відповідач, як юридична особа був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи та, відповідно до ст. 28 ГПК України надання повноважень на представництво інтересів сторони у процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглянутись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2 постанови Пленум Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК).

Третя особа надала усні пояснення по справі, відповідала на питання.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу сторонами не подавалось.

У судовому засіданні 27.09.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.05.2014р. року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГМР ТРАНС" (далі виконавець, позивач) та Приватним акціонерним товариством "КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ", який діє від імені та за рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРУМ СОРС» (далі замовник, відповідач) укладено договір на транспортне обслуговування № КС-КЗГО/78-14 (далі - Договір), в подальшому сторонами укладено до спірного договору Додаткові угоди № 1 від 05.01.2015р. та № 2 від 02.03.2015р.

Виконавець зобовязується власними або залученими силами надати наступні послуги. Послуги автомобілів, спеціалізованої техніки та інших технічних засобів (далі спеціальна техніка), згідно кошторисного наряду-завдання на надання автотранспортних засобів, підписаного сторонами (додаток №1) (п. 1.1., п.п. 1.1.1. Договору).

Відповідно до п. 2.3. Договору в редакції Додаткової угоди №2 від 02.03.2015р. при наданні послуг виконавцем, замовник здійснює оплату на протязі 90 календарних днів від дати підписання Акту приймання-передачі наданих послуг, при умові наявності у замовника оригінала такого акта.

Пунктом 2.4. Договору встановлено, що при не поверненні замовником підписаного акту приймання-передачі, на протязі трьох днів від дати отримання замовником Акту приймання-передачі або не надання обґрунтованих заперечень відносно послуг, наданих виконавцем, акт приймання-передачі наданих послуг вважається підписаним без претензій та заперечень.

Виконавець має право своєчасно отримувати від замовника оплату по цьому договору за надані послуги (п. 5.3. Договору).

Замовник зобовязаний оплати надані виконавцем послуги в порядку та строки, встановлені цим договором (п. 6.2. Договору).

Цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2016р. (включно), а в частині невиконаних зобовязань - до повного їх виконання.

Позивач виконав взяті на себе зобовязання належним чином, відповідно до умов договору, що підтверджується Актами виконаних робі (надання послуг) наявними в матеріалах справи (а.с. 41-51, 133-134), які підписані повноважними представниками сторін без заперечень та скріплений печатками підприємств сторін та Актом виконаних робі (надання послуг) № 204 від 09.11.2015р. (а.с. 135), який був направлений на адресу відповідача, що підтверджується копіями опису, фіскального чеку та поштового повідомлення (а.с. 142). Однак, відповідач його не повернув на адресу позивача.

Пунктом 2.4. Договору встановлено, що при не поверненні замовником підписаного акту приймання-передачі, на протязі трьох днів від дати отримання замовником Акту приймання-передачі або не надання обґрунтованих заперечень відносно послуг, наданих виконавцем, акт приймання-передачі наданих послуг вважається підписаним без претензій та заперечень.

Відповідач за надані послуги розрахувався частково у сумі 94 167,00 грн., в наслідок чого у нього виникла заборгованість у сумі 2 548 338,98 грн., що і стало причиною спору.

Вивчивши матеріали справи та надані сторонами документи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову на підставі наступного.

Відповідно до Господарського Кодексу України, на підставі господарсько-договірних відносин між сторонами виникли майнові господарсько-договірні зобов'язання.

Частиною 1 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених господарським кодексом України.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір, укладений між сторонами є договором про надання послуг та на нього розповсюджуються норми Цивільного кодексу України, передбачені главою 63.

Відповідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 902 ЦК України Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

З врахуванням викладеного, вимоги Позивача в частині стягнення суми основного боргу є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи та не спростовані Відповідачем, у звязку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі в розмірі 2 548 383,98 грн.

Крім основного боргу Позивач просить стягнути з Відповідача 3 % річних у сумі 22 699,82 грн. за період з 26.10.2015р. по 07.04.2016р. та інфляційні втрати у сумі 30 250,21 грн. за період з 26.10.2015р. по 01.02.2016р.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми.

3% річних за період з 26.10.2015р. по 07.04.2016р., що підлягають до стягнення становлять 22 638,05 грн.

В частині стягнення 3% річних у сумі 61,77 грн. слід відмовити.

Відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Згідно Рекомендацій ВСУ від 03.04.97р. № 62-97р. відносно порядку застосування індексів інфляції „при розгляді судових справ при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; отже умовно слід рахувати, що сума, яка підлягає стягненню з 1 по15 числа місяця, індексується за цей період, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Із змісту листа Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997 року Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ випливає, що розраховані Міністерством статистики України індекси інфляції застосовуються помісячно, при чому, якщо за період в індексованому місяці набирається не менше п'ятнадцяти днів.

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати, що підлягають до стягнення за період грудень 2015 р. січень 2016р. становлять 24 427,63 грн.

В частині стягнення інфляційних втрат у сумі 5 822,58 грн. слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню зі стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 2 548 383,98 грн., інфляційних втрат 24 427,63 грн., 3 % річних 22 638,05 грн.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Заперечення відповідача щодо надання позивачем заяви про зменшення позовних вимог по іншій справі судом не приймаються на підставі наступного.

Позивач у судовому засіданні 12.04.2016р. підтримав заяву про зменшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 2 548 383,98 грн., 3% річних - 22 699,82 грн. та інфляційні втрати 30 250,21 грн., що підтверджується протоколом судового засідання від 12.04.2016р. (а.с. 161) та ухвалою про відкладення розгляду справи від 12.04.2016р. (а.с. 162-163).

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір слід покласти на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 612 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 199 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 32-34, 36, 43, 44, 49, 75, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ" (50007, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул.. Заводська, буд.1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГМР ТРАНС" (49069, м. Дніпропетровськ, проспект Кірова, 107-Г, ) основний борг у сумі 2 548 383,98 грн. (два мільйони пятсот сорок вісім тисяч триста вісімдесят три грн. 98 коп.), інфляційні втрати 24 427,63 грн. (двадцять чотири тисячі чотириста двадцять сім грн. 63 коп.), 3 % річних 22 638,05 грн. (двадцять дві тисячі шістсот тридцять вісім грн. 05 коп.) та витрати по сплаті судового збору у сумі 38 931,74 грн. (тридцять вісім тисяч девятсот тридцять одна грн. 74 коп.), про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 30.09.2016р.

Суддя ОСОБА_3