КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2016 р. Справа№ 910/2384/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Гончарова С.А.

Іоннікової І.А.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 21.09.2016 року,

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на рішення господарського суду міста Києва від 31.03.2016 року

по справі № 910/2384/16 (суддя: Пінчук В.І.)

за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» АХА Страхування»

до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Страховий капітал»

про стягнення 13 842,68 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 31.03.2016 року у справі №910/2384/16 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 31.03.2016 у справі № 910/2384/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.07.2016 року у складі колегії суддів: головуючий суддя Тищенко О.В., судді: Тарасенко К.В., Іоннікова І.А. у справі № 910/2384/16 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 05.09.2016 року у зв'язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, визначено новий склад суду: головуючий суддя Тищенко О.В, судді: Гончаров С.А., Іоннікова І.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2016 року справу № 910/2384/16 прийнято до провадження у визначеному складі суддів.

У судових засіданнях суду апеляційної інстанції 06.09.2012 року та 21.09.2016 року представник приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» надав суду свої пояснення по справі в яких підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів зазначених у ній та просив суд апеляційної інстанції скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Страховий капітал» у судові засіданні, ані 06.09.2016 року, ані 21.09.2012 року не з'явився, про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи міститься повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи викладене, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки відповідач про дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, участь представників що не з'явились, у судовому засіданні 21.09.2016 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про витребування додаткових доказів та про відкладення розгляду справи не надходило. В матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення по справі.

Також, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у відповідності до ч.1 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений строком розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, а продовження зазначеного строку розгляду справи у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України без клопотання сторони по справі, не передбачено ГПК України.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне вказати про те, якщо представники сторін чи інші учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. Такої ж правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України зокрема у своїй постанові від 07.07.2016 року по справі 910/21819/15.

До того ж суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, 16.06.2014 р. в м. Києві на перехресті проспекту Правди та проспекту Г. Гонгадзе трапилась дорожньо-транспортна пригода (ДТП), внаслідок якої відбулося зіткнення автомобіля «Dacia Logan» (д.н. НОМЕР_1), під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Vollkswagen Transporter» (д.н. НОМЕР_2), під керуванням водія ОСОБА_3.

Внаслідок ДТП були завдані механічні пошкодження автомобілю «Vollkswagen Transporter» (д.н. НОМЕР_2), який був застрахований у позивача, згідно договору страхування наземного транспорту № 170600Га/13скв від 01.07.2013 р.

Дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини водія автомобіля «Dacia Logan» (д.н. НОМЕР_1) - ОСОБА_2, що підтверджується постановою Подільського районного суду м. Києва від 10.07.2014 р. №758/7150/14-п.

Згідно рахунку № -1 від 18.06.2014 р., вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Vollkswagen Transporter» (д.н. НОМЕР_2) становить 29944,88 грн.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 403/14 від 14.07.2014 р. вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Vollkswagen Transporter» (д.н. НОМЕР_2) становить 15410,43 грн.

На виконання умов договору страхування наземного транспорту № 170600Га/13скв від 01.07.2013 р., на підставі заяви страхувальника, рахунку № -1 від 18.06.2014 р., розрахунку суми страхового відшкодування, а також на підставі страхового акту № 1.001.14.10386/VESKO19524 від 03.07.2014 р. приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» виплатило страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 29253,11 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 117978 від 04.07.2014 р.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність винної у ДТП особи - ОСОБА_2 за шкоду, завдану майну третіх осіб під час ДТП за участю автомобіля «Dacia Logan» (д.н. НОМЕР_1), згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/4319335 застрахована у відповідача - приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Страховий капітал» (ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що страхувальнику було виплачене страхове відшкодування в розмірі 29253,11 грн. Натомість, відповідач виплатив страхове відшкодування в порядку регресу лише 15410,43 грн. Не сплаченою залишилась сума в розмірі 13842,68 грн.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються ЦК України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

У справі, що розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв'язку із виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування, а саме щодо застосування до таких правовідносин положень ст. ст. 993, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування».

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Підсумовуючи викладене, можна зробити наступні висновки: по-перше, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати з моменту заподіяння шкоди; по-друге, у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що перехід права вимоги за наведеними норми права (ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування») слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями ст. 1191 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що для її застосування необхідні дві умови: по-перше, право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов'язання перед потерпілим; по-друге, регрес має місце після припиненні зобов'язання з відшкодування шкоди.

Крім того, за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання, зокрема виплати страхового відшкодування (ч. 6 ст. 261 ЦК України).

Зважуючи на викладене, саме положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» регулюються правовідносини між сторонами у справі, яка розглядається: позивач - ПрАТ «Страхова компанія» АХА Страхування», виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором добровільного страхування, отримало від останнього права кредитора, а не регресу до ПрАТ «Страхова компанія «Страховий капітал», яке застрахувало цивільно-правову відповідальність власника автомобіля «Dacia Logan» (д.н. НОМЕР_1) перед третіми особами за шкоду, завдану внаслідок експлуатації цього транспортного засобу.

ПрАТ «Страхова компанія» АХА Страхування» реалізувало своє право кредитора шляхом пред'явлення вимоги до ПрАТ «Страхова компанія «Страховий капітал», оскільки за договором страхування відповідальності (Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») останнє надало згоду на прийняття обов'язку сторони боржника у деліктному зобов'язанні, якщо воно виникне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач виплатив позивачу страхове відшкодування в розмірі 15410,43 грн., на підставі висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 403/14 від 14.07.2014 р

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Як зазначалося вище та встановлено судом, відповідач виплатив позивачу страхове відшкодування в розмірі 15410,43 грн., згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 403/14 від 14.07.2014 р., а тому у позивача відсутні обґрунтовані підстави щодо стягнення з відповідача додатково 13842,68 грн.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову ПрАТ «Страхова компанія» АХА Страхування» до ПрАТ «Страхова компанія «Страховий капітал» про стягнення 13 842,68 грн.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції позивачем не було подано належних та переконливих доказів в підтвердження заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі позивача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 31.03.2016 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги ПрАТ «Страхова компанія» АХА Страхування» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 31.03.2016 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на рішення господарського суду міста Києва від 31.03.2016 року у справі № 910/2384/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 31.03.2016 року у справі № 910/2384/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/2384/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.А. Гончаров

І.А. Іоннікова