ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.09.2016р. Справа№ 914/1633/16
Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Галамай О.З. , судді Юркевич М.В, судді Король М.Р. при секретарі судового засідання Прокопів І.І. розглянув справу
за позовом Приватного акціонерного товариства «Зеленбуд», м. Львів

до відповідача Львівської міської ради, м. Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Львівське комунальне підприємство «Агенція з підготовки подій», м. Львів

про визнання частково недійсною ухвалу Львівської міської ради та припинення дій, що порушують право

В судове засідання з`явились:
від позивача: Давидович А.В. довіреність № б/н від 01.02.2016р.;

від відповідача: Коржевич У.Ф. довіреність № 4-1104-129 від 24.02.2016р.

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: не з`явився.

Учасникам судового засідання роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Фіксація судового процесу технічними засобами в порядку ст. 81-1 ГПК України не здійснювалася через відсутність відповідного клопотання.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Приватного акціонерного товариства «Зеленбуд» до відповідача Львівської міської ради про визнання частково недійсною ухвалу Львівської міської ради та припинення дій, що порушують право.

Ухвалою суду від 17.06.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 04.07.2016р.

Ухвалою суду від 04.07.2016 р. розгляд справи відкладено на 21.07.2016 р. з підстав, викладених в ухвалі. В судовому засіданні 21.07.2016 р. оголошено перерву до 03.08.2016 р.

Ухвалою суду від 03.08.2016р. на задоволення клопотання позивача призначено колегіальний розгляд справи.

Згідно вимог ст. 2-1 ГПК України автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Галамай О.З., суддя Юркевич М.В., Король М.Р., інформацію внесено до системи автоматизованого розподілу.

В судовому засіданні 03.08.2016 р. суд перейшов до розгляду справи по суті. Представник позивача в судовому засіданні 03.08.2016 р. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві та пояснень, наданих в судовому засіданні. Також в судовому засіданні підтримав клопотання про виклик для надання пояснень по суті справи посадових осіб Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Львівської міської ради та посадових осіб ЛКП «Агенція з підготовки подій».

Представник відповідача у судовому засіданні щодо заявлених позовних вимог заперечив. Крім того, підтримав клопотання про залучення до участі у справі Львівське комунальне підприємство «Агенція з підготовки подій» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (вх.№ 3751/16 від 22.07.2016 р.).

Заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд частково задоволив клопотання позивача про виклик для надання пояснень по суті справи посадових осіб Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Львівської міської ради та посадових осіб ЛКП «Агенція з підготовки подій» та зобов`язати Львівську міську раду надати суду письмові пояснення начальника Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Львівської міської ради Коровайника С.С. по суті предмету спору. Також ухвалою суду від 03.08.2016 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Львівське комунальне підприємство «Агенція з підготовки подій» та відкладено розгляд справи на 14.09.2016 р. з підстав, викладених в ухвалі.

Представник позивача в судовому засіданні 14.09.2016 р. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві та пояснень, наданих в судовому засіданні. В обґрунтування своїх позовних вимог подав через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи (36614/16 від 13.09.2016 р.). Також підтримав подане через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації клопотання про витребування письмових доказів (у порядку ст.38 Господарського процесуального кодексу України) (вх.№36615/16 від 13.09.2016 р.), в якому просить витребувати у Львівської міської ради: генеральний план міста Львова, розроблений інститутом «Діпроміст» і затверджений постановою Ради Міністрів Української РСР від 28.09.1966 року (проектний період до 1985-1990 рр.); генеральний план міста Львова станом на 1988 рік з урахуванням змін внесених указом Президії Верховної Ради УРСР «Про розширення меж міста Львова» від 27.04.1978 року № 3308-ІХ; генеральний план міста Львова станом на 1988 рік з урахуванням змін внесених указом Президії Верховної Ради УРСР «Про розширення меж міста Львова» від 09.09.1988 року №5541-ІХ; проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж міста Львова розроблений Приватним підприємством «Центр ринкових досліджень» (м. Львів, пр. В.Чорновола, 67, офіс 410) і затверджений ухвалою Львівської міської ради від 14.07.2015 року № 4968 «Про зміну і встановлення меж м. Львова».

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення заявленого клопотання заперечив, зокрема зазначив, що дана інформація є в загальному доступі та міститься на офіційному веб-сайті Львівської міської ради.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін та розглянувши подане позивачем клопотання про витребування письмових доказів, прийшов до висновку, що в його задоволенні слід відмовити, оскільки таке не відповідає вимогам ст. 38 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 38 Господарського процесуального кодексу України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

У клопотанні повинно бути зазначено, зокрема, який доказ витребовується та обставини, що перешкоджають його наданню. Тобто сторона не має можливості самостійно отримати необхідний доказ від особи, в якої він є.

В даному клопотанні позивачем не надано належного обґрунтування того, що документи, які слід витребувати, на його думку, в Львівської міської ради будуть мати суттєве значення для правильного вирішення спору, не наведено обставин, які перешкоджають позивачу отримати зазначені документи. Крім того, обґрунтування необхідності витребування вказаних в клопотання документів базується на припущеннях, які не підтверджені доказами.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо заявлених позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Щодо клопотання відповідача про припинення провадження у справі в зв`язку з тим, що предметом спору у даній справі є визнання частково недійсним рішення органу місцевого самоврядування та зобов`язання до вчинення дій, а оскаржуване рішення не передбачає розпорядження земельною ділянкою, тому даний спір повинен розглядатися в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України (вх.№28226/16 від 04.07.2016р.), суд відмовляє в його задоволенні, виходячи з положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 Цивільного кодексу України, статей 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197 Господарського кодексу України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України та з огляду на наступне.

Відповідно до п.6 ч.1ст.12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Пунктом 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 р. передбачено, що у порядку господарського судочинства вирішенню підлягають такі категорії спорів, засновані на положеннях статті 319 ЦК України, глав 27, 29, 33, 34 ЦК України та глави 15 ГК України, розділів III - V ЗК України: - щодо набуття, здійснення та припинення прав юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, територіальних громад та держави на земельні ділянки (крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності"); - пов`язані із захистом права на земельні ділянки (в тому числі відновлення порушеного права третьої особи, яка на підставі рішень державних органів або органів місцевого самоврядування претендує на спірну земельну ділянку); - про визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування з питань передачі земельних ділянок у власність чи надання їх у користування, припинення права власності на земельні ділянки, вилучення цих ділянок з користування і про зобов`язання названих органів залежно від характеру спору виконати певні дії, як цього вимагають приписи чинного законодавства; - про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок; - про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою; - пов`язані з набуттям, зміною та припиненням права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); - про встановлення, зміну та припинення земельного сервітуту; - що виникають з укладення, зміни, розірвання, виконання договору оренди земельних ділянок, інших договорів користування земельними ділянками, в тому числі спори про стягнення заборгованості з орендної плати за договорами на користування земельною ділянкою; - про стягнення шкоди, у тому числі упущеної вигоди, завданої порушеннями прав власників, у тому числі держави та територіальних громад, і користувачам земельних ділянок; - інші спори, пов`язані з правами і охоронюваними законом інтересами суб`єктів господарювання та інших юридичних осіб на земельні ділянки.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача участі уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, вимог ухвали суду від 03.08.2016 р. не виконала, причин неявки не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи. За таких обставин суд вважає, що справа у відповідності до ст.75 ГПК України може бути розглянута без участі представника третьої особи за наявними в справі матеріалами.

В судовому засіданні 14.09.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне.
Рішенням виконкому Львівської обласної Ради депутатів трудящих від 05.04.1968р. №233 вирішено відвести в постійне користування Львівському обласному підрядному спеціалізованому ремонтно-будівельному управлінню зеленого будівництва 139,9 га земель, а також просити Раду Міністрів УРСР затвердити це рішення.

Рішенням виконкому Пустомитівської районної Ради депутатів трудящих від 05.09.1968р. №535 затверджено межі та розміри землекористування Ремонтно-будівельного управління зеленого будівництва і вирішено видати останньому акт на право користування землею на площі 141,5 га земель. В матеріалах справи такий акт на право користування землею відсутній.

Згідно наказу Регіонального відділення Фонду державного майна по Львівській області №551 від 18.03.1996 р. Львівське обласне підрядне спеціалізоване ремонтно-будівельне правління зеленого будівництва перетворене у Відкрите акціонерне товариство «Зеленбуд».

30.12.2015 року Львівською міською радою на пленарному засіданні 1-ої сесії 7-го скликання прийнято ухвалу № 97 «Про надання ЛКП «Агенція з підготовки подій» дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Стрийській-кільцевій дорозі (А) та вул. Стрийській-кільцевій дорозі (Б)» (далі Ухвала). Відповідно до п.1.1. вказаної Ухвали припинено право користування Львівському ремонтно-будівельному управлінню зеленого будівництва земельною ділянкою площею 7,5578 га на вул. Стрийській, 195 та відповідно до п.2.2. цієї Ухвали надано Львівському комунальному підприємству «Агенція з підготовки подій» дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування для будівництва багатофункціонального комплексу (конференц-центру та виставкового залу) за рахунок земель сільськогосподарського призначення: орієнтованою площею 7,5578 га на вул. Стрийській-кільцевій дорозі (А).

Не погоджуючись з Ухвалою Львівської міської ради від 30.12.2015 р №97, позивач просить визнати частково недійсною ухвалу Львівської міської ради в частині припинення права користування Львівському ремонтно-будівельному управлінню зеленого будівництва земельною ділянкою площею 7,5578 га на вул. Стрийській, 195 (п.1.1. Ухвали) та в частині надання Львівському комунальному підприємству «Агенція з підготовки подій» дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування для будівництва багатофункціонального комплексу (конференц-центру та виставкового залу) за рахунок земель сільськогосподарського призначення: орієнтованою площею 7,5578 га на вул. Стрийській-кільцевій дорозі (А) (п.2.2. Ухвали).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваною ухвалою, в порушення вимог ст.ст. 149, 151 Земельного кодексу України, припинено фактичне користування Львівським ремонтно-будівельним управлінням зеленого будівництва земельною ділянкою площею 7,5578 га на вул. Стрийській, 195 та надано дозвіл Львівському комунальному підприємству «Агенція з підготовки подій» на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки у постійне користування для будівництва багатофункціонального комплексу (конференц-центру та виставкового залу). При цьому, зазначає, що відповідачем не враховано, що спірна земельна ділянка надана позивачеві у постійне користування рішенням виконкому Львівської обласної ради депутатів трудящих № 223 від 05.04.1968р., а рішенням Пустомитівської районної ради депутатів трудящих №535 від 05.09.1968р. було затверджено встановлені межі та розміри землекористування та видано акт на право користування землею на площі 141,5 га. Таким чином вважає, що оскаржуваною ухвалою фактично вилучено частину земельної ділянки, яка перебувала у користуванні позивача без згоди землекористувача.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані і не підлягають до задоволення .

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:
Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля є об`єктом власності українського народу, від імені якого права власності здійснюють органи державної влади та органи державної влади і місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно положень ст. 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

З положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, статей 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197, 283 ГК України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб`єктами підприємницької діяльності.

Таким чином, справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору статті 1 ГПК підвідомчі господарським судам.

Статтею 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт.

Рішенням виконкому Львівської обласної Ради депутатів трудящих від 05.04.1968р. №233 вирішено відвести в постійне користування Львівському обласному підрядному спеціалізованому ремонтно-будівельному управлінню зеленого будівництва 139,9 га земель, а також просити Раду Міністрів УРСР затвердити це рішення.

Рішенням виконкому Пустомитівської районної Ради депутатів трудящих від 05.09.1968р. №535 затверджено межі та розміри землекористування Ремонтно-будівельного управління зеленого будівництва і вирішено видати останньому акт на право користування землею на площі 141,5 га земель. В матеріалах справи такий акт на право користування землею відсутній.

Згідно наказу Регіонального відділення Фонду державного майна по Львівській області №551 від 18.03.1996 р. Львівське обласне підрядне спеціалізоване ремонтно-будівельне правління зеленого будівництва перетворене у Відкрите акціонерне товариство «Зеленбуд».

Нормативно-правові акти з питань врегулювання земельних відносин, що діяли в період, з яким позивач пов`язує виникнення своїх прав на спірну земельну ділянку - 05.04.1968р., а саме: "Загальні начала землекористування і землеустрою", затверджені 15.12.1928р. ЦВК СРСР, та Земельний кодекс, основний текст якого ухвалено Президією ЗУЦВК 29.11.1922р. й оголошено у "Збірнику Узаконень та розпоряджень Робітничо-Селянського Уряду України" за 1922р. визначали на землі виключно державну власність Союзу РСР.

З урахуванням норм ст.ст. 3, 6 "Загальних начал землекористування і землеустрою", затверджених 15.12.1928р. ЦВК СРСР, необхідними та достатніми підставами для виникнення прав на землі було рішення відповідного органу державної влади та земельна реєстрація; згідно з приписами арт.арт. 193, 194 Земельного кодексу, основний текст якого ухвалено Президією ЗУЦВК 29.11.1922р., визначено, що безперечними доказами закономірності землекористування є: 1) затверджений проект землевпорядження; 2) належні документи за формою, що встановлює Народний Комісаріат Земельних Справ УРСР (Акт на право користування землею); 3) реєстрація у земельному реєстрі.
З наведеного випливає, що належними та допустимими доказами виникнення прав на землі, у часовий період, з яким позивач пов`язує момент виникнення свого права на спірні земельні ділянки, є рішення уповноваженого державного органу, проект землеустрою, акт на право користування землею та його державна реєстрація.

Позивачем не надано доказів того, що у нього виникло право постійного користування спірною земельною ділянкою на вул. Стрийській - Кільцевій дорозі у м. Львові, відповідного державного акту на право користування землею, доказів його реєстрації суду не надано.

Подані позивачем докази в обґрунтування підставності позовних вимог не підтверджують їх також з огляду на наступне.

Рішенням виконкому Львівської обласної Ради депутатів трудящих від 05.04.1968р. №233 вирішено відвести в постійне користування Львівському обласному підрядному спеціалізованому ремонтно-будівельному управлінню зеленого будівництва 139,9 га земель, а також просити Раду Міністрів УРСР затвердити це рішення. Належних доказів затвердження зазначеного рішення Радою Міністрів УРСР позивачем суду не надано.

У технічній документації на земельну ділянку позивача, розроблену у 1999р. КП Картограф, зазначено, що загальна фактична площа, визначена в процесі виконання робіт становить 50,8017 га. На час проведення робіт з інвентаризації земель існували наступні юридичні документи на право користування земельною ділянкою: рішення виконкому Львівської обласної Ради депутатів трудящих від 05.04.1968р. №233, рішення виконкому Пустомитівської районної Ради депутатів трудящих від 05.09.1968р. №535, свідоцтво про перереєстрацію підприємства, статут, свідоцтво про право власності. Інших правовстановлюючих документів в переліку не вказано.

Довідка Львівського міського центру Державного земельного кадастру від 28.01.2003р. на земельні ділянки, які знаходяться за адресою м.Львів, вул.Стрийська, 195, 129 є лише, як безпосередньо у ній зазначено, актом виконаних робіт і підставою взаєморозрахунків сторін.

Рішення уповноваженого державного органу про відведення Львівському обласному підрядному спеціалізованому ремонтно-будівельному правлінню зеленого будівництва чи його правонаступникам, в тому числі ПрАТ Зеленбуд спірних земель, проект землеустрою, акт на право користування землею та його державна реєстрація, як і докази видачі таких документів компетентними органами державної влади чи місцевого самоврядування у матеріалах справи відсутні. Твердження позивача про втрату акту на право користування землельною ділянкою не є обгрунтованим, а долучені до матеріалів справи нечітка копія довідки Відділу земельних ресурсів Пустомитівської РДА Львівської області, копія публікації в газеті «Ваш магазин» про втрату акту (оригінали зазначених копій не надано суду для огляду), тощо не є належними та допустимими доказами в розумінні ст.34 ГПК України.

За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що у позивача виникло право постійного користування спірною земельною ділянкою на вул. Стрийській - Кільцевій дорозі у м. Львові.

Відсутні у матеріалах справи також і докази набуття земельної ділянки по вул. Стрийська - Кільцева дорога у м.Львові позивачем в порядку безоплатної приватизації, на підставі цивільно-правових угод чи продажу на конкуретних засадах, або ж докази звернення позивача до встановлених законом органів з відповідними заявами про надання цієї земельної ділянки у власність чи користування.

Відповідно до ст. 92 ЗК України, в редакції станом на 19.12.2006р., право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації.

Згідно з ч. 1 ст. 123, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 ЗК України, в редакції станом на 19.12.2006р., надання земельних ділянок юридичним особам у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок. Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Суд вважає за необхідне зазначити, що термін фактичне землекористування не є тотожним поняттю права користування земельною ділянкою. Ці терміни відрізняються між собою наявністю простого легітимного дозволу, підтвердженого належними доказами виникнення законного права.

Те, що спірна земельна ділянка знаходилася саме у фактичному користуванні Львівського ремонтно-будівельного управління зеленого будівництва ще не означає, що дане підприємство було її належним користувачем, оскільки у нього відсутнє право користування земельною ділянкою, посвідчене у встановленому порядку. Виникнення права власності, права користування земельною ділянкою регулюється ст. ст. 125, 126 ЗК України, згідно яких право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами, а право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. На момент прийняття Львівською міською радою оскаржуваної ухвали Львівське ремонтно-будівельне управління зеленого будівництва не було ні власником, ні користувачем даної земельної ділянки, тому його згоди на вилучення цієї земельної ділянки не було потрібно.

Згідно пункту 1 Розділу X (Перехідні положення) Земельного кодексу України, рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Тобто, рішення Львівської обласної та Пустомитівської районної рад, прийняті в 1968 році щодо землекористування Львівським ремонтно-будівельним управлінням зеленого будівництва земельною ділянкою пл. 141,5 га на вул. Стрийській - вул. Кільцевій у м. Львові, до моменту набрання чинності новим Земельним кодексом України (01.01.2002 року) не були виконані.

Щодо твердження позивача про те, що прийняттю оскаржуваної Ухвали передувало звернення начальника Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин № 2403-вих-875 від 07.09.2015р. на адресу ПрАТ «Зеленбуд», як до належного землекористувача, з проханням надати дозвіл на вилучення земельної ділянки на вул. Стрийській, 195, слід зазначити таке. Зі змісту даного звернення вбачається, що земельна ділянка на вул. Стрийській-кільцевій дорозі, що примикає до футбольного стадіону «Арена Львів», яка пропонована для реалізації інвестиційного проекту із будівництва конференц-холу у місті Львові, знаходиться у користуванні Львівського ремонтно-будівельного управління зеленого будівництва на вул. Стрийській, 195 без належно оформлених правовстановлюючих документів на землекористування.
Відповідно ч.2 ст. 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частиною 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

За умовами ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

У Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" зазначено, що у порядку господарського судочинства вирішенню підлягають категорії спорів, засновані на положеннях статті 319 ЦК України, глав 27, 29, 33, 34 ЦК України та глави 15 ГК України, розділів III - V ЗК України, зокрема про визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування з питань передачі земельних ділянок у власність чи надання їх у користування, припинення права власності на земельні ділянки, вилучення цих ділянок з користування і про зобов`язання названих органів залежно від характеру спору виконати певні дії, як цього вимагають приписи чинного законодавства та спори, пов`язані з правами і охоронюваними законом інтересами суб`єктів господарювання та інших юридичних осіб на земельні ділянки.

Необхідною умовою задоволення позову про визнання акту недійсним є порушення внаслідок його прийняття прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Позивач, як на підставу своїх позовних вимог, посилається на порушення його права користування земельною ділянкою, що надана йому у постійне користування на підставі рішення виконкому Львівської обласної ради депутатів трудящих № 223 від 05.04.1968 р.

Оскільки позивачем не доведено, а в ході розгляду справи судом не встановлено факту виникнення у правопопередника позивача права користування спірною земельною ділянкою, документів, які б підтверджували таке право (рішення уповноваженого державного органу, проект землеустрою, акт на право користування землею та його державна реєстрація) суду не представлено, не є доведеною й обставина порушення відповідачем у справі оспорюваним актом прав позивача у справі, суд прийшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог.

Також суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Згідно з ч.ч. 9, 10 ст. 24, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Закону України „Про Державний земельний кадастр при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер. Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі поділу чи об`єднання земельних ділянок. У разі поділу або об`єднання земельних ділянок запис про державну реєстрацію земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки скасовуються, а Поземельна книга на таку земельну ділянку закривається. У Поземельній книзі на земельні ділянки, сформовані в результаті поділу або об`єднання земельних ділянок, здійснюється запис про такий поділ чи об`єднання із зазначенням скасованих кадастрових номерів земельних ділянок.

Відповідно до ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ст. 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу вимог ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, в порушення ст. ст. 33 -34 ГПК України позивачем не доведено належними та допустимими доказами свого законного права користування спірною земельною ділянкою, оскільки документів, які б підтверджували таке право суду не надано, тому суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Згідно вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, при відмові в позові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 3, 4, 41, 42, 43,44, 45,46,12, 22, 32, 33, 34, 35, 36, 43, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 19.09.2016 р.

Головуючий суддя Галамай О. З.

Суддя Юркевич М.В.

Суддя Король М.Р.