КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2016 р. Справа№ 910/3001/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

при секретарі: Верьовкін С.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Цирулевська М.В. (за довіреністю від 05.04.2016)

від відповідача: не з'явився

від третіх осіб: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу приватного підприємства "Агапіт"

на рішення господарського суду міста Києва від 07.04.2016 р.

у справі № 910/3001/16 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом приватного підприємства "Агапіт"

до публічного акціонерного товариства "Інтеграл-банк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача "Комерційний банк "Хрещатик"

про тлумачення змісту договору

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про тлумачення пунктів 1.1. та 8.9 кредитного договору № 891 від 03.12.2010 р. у співвідношенні та із врахуванням п. 1 змін та доповнень № 36 від 25.11.2014 до вказаного вище кредитного договору, що укладені між позивачем та відповідачем, а саме: який строк (термін) повернення кредиту (виконання позичальником своїх грошових зобов'язань) за кредитним договором № 891 від 03.12.2010 р.; який строк дії кредитного договору № 891 від 03.12.2010 р. із зазначенням конкретних дат (періодів) щодо вказаних вище строків (термінів).

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.04.2016 року у справі № 910/3001/16 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що у позивача існує заборгованість перед відповідачем за кредитним договором № 891, що свідчить про виконання сторонами умов договору і, відповідно, відсутність суперечностей у трактуванні його положень, тобто відсутність спору.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач - приватне підприємство "Агапіт" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 07.04.2016 року по справі № 910/3001/16 та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що сторонами кредитного договору окремо погоджено строк виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором щодо повернення суми кредиту 01.12.2012 року та строк дії кредитного договору - початок дії з дня отримання зарахування всієї суми заборгованості, включаючи проценти, неустойку і збитки, на рахунок Банку. Зазначені строки мають різну правову природу та регулюються різними нормами законодавства.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2016 року було прийнято до розгляду апеляційну скаргу приватного підприємства "Агапіт" та призначено справу до розгляду.

05.09.2016 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі.

В подальшому розгляд справи відкладався.

В судовому засіданні, 20.09.2016 року представник позивача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомив, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники були повідомлені належним чином (а.с.145-147).

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Інформаційний лист Вищого господарського суду від 13.08.2008 р. № 01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року „Про деякі питання застосування норми Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представників відповідача та третьої особи, за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 03.12.2010 р. між ПАТ "Інтеграл - Банк" (Банк) та ПП "Агапіт" (позичальник) укладено кредитний договір № 891 (кредитний договір).(а.с.9)

За умовами вищезазначеного договору, банк відкриває позичальнику відкличну кредитну лінію заборгованості по позичковому рахунку не більше 32 400 000,00 грн. строком по 01 грудня 2012 року зі сплатою 19% річних, а позичальник зобов'язується використати отримані в рамках кредитної лінії кошти відповідно до умов цього договору, вчасно їх повернути та сплатити проценти й інші платежі, які передбачені договором.(п. 1.1. кредитного договору).

Пунктом 8.9. кредитного договору № 891 передбачено, що строк дії цього договору встановлюється: початок дії договору - з дня отримання позичальником грошових коштів (кредиту), кінець дії - момент зарахування всієї суми заборгованості, включаючи проценти, неустойку і збитки, на рахунок банку.

В подальшому, 25.11.2014 року між сторонами були укладено зміни та доповнення № 36 від 25.11.2014 року до кредитного договору № 891, за яким сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 20.11.2015 р., продовжити термін сплати процентів, нарахованих по договору. (а.с.12).

Позивач звернувся з позовними вимогами про тлумачення змісту договору на підставі того, що основне зобов'язання за кредитним договором мало бути виконане 01.12.2012 року, в той час як строк дії договору встановлений до 20.11.2015 року. Саме з 01.12.2012 року у відповідача виникло право вимоги до позивача щодо повернення кредиту.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що продовження строку дії договору до 20.11.2015, р. яке мало місце на підставі змін і доповнень № 36 від 25.11.2014 р., є продовженням строку повернення кредиту до 20.11.2015 р., а тому строк дії договору необхідно тлумачити як строк повернення кредиту. Водночас, оскільки умови кредитного договору виконувались починаючи з 2010 року, тому, між сторонами відсутній спір щодо тлумачення договору, яке слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину до початку його виконання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Згідно статті 637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. У разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

Відповідно до ст. 213 Цивільного кодексу України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами).

На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Так, при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змогу з'ясувати дійсним зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір.

Тобто, у розумінні наведених приписів, на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з'ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов'язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов.

З огляду на викладене, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 Цивільного кодексу України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Аналогічної позиції про те, що тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов дотримується також Вищий господарський суд України, зокрема, у постанові від 26.09.2013 р. у справі №925/137/13-г.

Крім цього, Верховний Суд України (постанова від 01.07.2015 р. у справі №910/24029/13), переглядаючи постанову Вищого господарського суду України від 18.02.2015 р. у справі № 910/24029/13, залишив без змін рішення господарського суду міста Києва від 18.04.2014 р., яким відмовлено у задоволенні зустрічного позову про тлумачення умов договору, з огляду на те, що таке тлумачення відповідно до ст. 213 Цивільного кодексу України можливе до початку виконання сторонами його умов, а не після тривалого виконання договору.

Згідно ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Отже, суд зобов'язаний враховувати позицію Верховного Суду України.

У даному випадку, договір, умови якого позивач просить розтлумачити, вже виконувалися сторонами протягом тривалого часу, що не заперечується жодною із сторін.

В свою чергу, виконання договорів унеможливлює їх тлумачення.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду, що тлумачення умов спірних договорів після початку їх виконання не відповідає приписам статті 213 Цивільного кодексу України.

При цьому, слід також зазначити, що враховуючи зміст поставленого позивачем на тлумачення суду питання, він фактично просить суд роз'яснити порядок виконання договору, який вже і так тривалий час виконувався сторонами.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про розтлумачення змісту п.п.1.1 та 8.9 кредитного договору № 891 від 03.12.2010 року .

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 07.04.2016 року у справі № 910/3001/16, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного підприємства "Агапіт" на рішення господарського суду Києва від 07.04.2016 року у справі № 910/3001/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 07.04.2016 року у справі № 910/3001/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/3001/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко