ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2016 р.Справа № 922/2301/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства "К.В.", м. Харків
до Комунального підприємства "ОСОБА_1 міське бюро технічної інвентаризації ОСОБА_1 міської ради", м. Харків Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 міська рада, м. Харків
про стягнення 100.000,00грн.
за участю представників:

позивач - ОСОБА_2, довіреність б/н від 01.01.2016р.;

відповідач - ОСОБА_3, довіреність №2 від 12.07.2016р.;

третя особа - не з'явилась;

ВСТАНОВИВ:

13.07.2016 р. ПП К.В. звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до КП ОСОБА_1 міське бюро технічної інвентаризації. В обґрунтування позову ПП К.В. вказує на те, що відповідачем було порушено строки виконання прийнятих на себе зобовязань за договором на виконання робіт від 05.12.2011р. №1890273 по виготовленню технічного паспорту та виготовленню витягу на приміщення належні позивачу. У звязку з цим останній не зміг здійснити відчуження цих приміщень та внаслідок чого зазнав збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 2.000.000,00 грн. Частину цих збитків у розмірі 100.000,00 грн. позивач просить суд стягнути з відповідача. В якості правових підстав позову посилається на п.2 ч.2 ст.22 ЦК України, ст. 1166 ЦК України, ст.ст. 142, 225 ГК України.

Позивач ПП К.В. позов підтримує повністю. Представник позивача в судовому засіданні просить позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач КП ОСОБА_1 міське бюро технічної інвентаризації ОСОБА_1 міської ради проти позову заперечує. У відзиві на позов, в усних та письмових поясненнях представник відповідача вказує на те, що підстави для стягнення збитків наразі відсутні оскільки від їх сплати відповідач звільнений в силу форс-мажорних обставин; Упущена позивачем вигода є не збитками, а елементом його, позивача, комерційного ризику; Збитки виникли внаслідок дій самого позивача, який був з самого початку повідомлений про неможливість виконання відповідачем договору, але не попередив виникнення збитків; Попередній договір, неможливість виконання якого позивачем потягнула виникнення збитків, носить фіктивний характер; позивачем пропущено строк позовної давності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 міська рада, залучена до участі у справі ухвалою від 02.08.2016р., проти задоволення позову заперечує посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності. Крім того, третя особа просить суд провадження у справі припинити на підставі п.2 ч.1 ст.80 ГПК України у звязку з наявністю рішення господарського суду Харківської області у справі №922/5489/14 яким вже вирішено господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Віршуючи це клопотання суд виходить з наступного.

Згідно п.2 ч.1 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення (абз. 4 п. 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Предмети позову у даній справі та у справі №922/5489/14 не співпадають. Наразі позивач просить суд стягнути з відповідача збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі 100.000,00 грн. Предметом спору у справі №922/5489/14 було стягнення шкоди, заподіяної неправомірними діями відповідача, які складаються з: сплаченого штрафу в сумі 2.000,00 грн. та немайнової шкоди у сумі 5.000,00 грн. (т.І а.с. 19).

Також відрізняються юридичні підстави позовів. У даній справі такою є норма п.2 ч.2 ст.22 ЦК України (Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода)). У справі №922/5489/14 наведена норма в якості підстав позову не використовувалась (т.І а.с 9-24).

За таких обставин твердження третьої особи про тотожність предметів та підстав даного позову та позову у справі №922/5489/14 є юридичні неспроможні, у звязку з чим суд відмовляє в задоволенні клопотання про припинення провадження у справі.

Під час розгляду справи в судовому засіданні 13.09.2016р. оголошувалась перерва до 10 год. 30 хв. 20.09.2016р.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд установив наступне.

Між ПП К.В. та КП ОСОБА_1 міське бюро технічної інвентаризації було укладено договір на виконання робіт від 05.12.2011р. №1890273 (т.I. а.с.14), відповідно п.1.1 якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобовязання у відповідності до діючих нормативно-правових актів та згідно з умов даного Договору виконати роботи виготовлення технічного паспорту та виготовлення витягу на приміщення, розташоване за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 79/1. Розділом 7 Договору зазначено, що виконавець зобовязується розпочати виконання робіт протягом однієї доби з моменту підписання договору, наданням необхідної документації та за умови виконання замовником п.п.6.1., 6.2. Договору. Виконавець зобовязувався виконати роботи протягом 20 робочих днів при відсутності змін, з правом дострокового виконання (п.7.2 Договору).

05.12.2011р. відповідач надав рахунок №1890273 на оплату зазначених вище послуг, в свою чергу 07.12.2011р. відповідачем було здійснено авансову оплату послуг згідно квитанції (фіскальний чек). (т. I. а.с.15).

16.12.2011р. між позивачем та ОСОБА_2 був укладений попередній договір про укладення договору купівлі-продажу нежитлових приміщень №1102 (т.І а.с. 16-17). Згідно умов цього договору позивач ПП. «К.В.» зобовязався продати належні йому на праві власності нежитлові приміщення загальною площею 327,4 кв.м. в будинку №79/1 по вул. Пушкінській в м. Харкові у порядку та на умовах, передбачених відповідно цим та основним договором. Основний договір купівлі-продажу мав бути укладений в строк до 10.01.2012р. (п. 1 попереднього договору).

Втім, необхідні для укладання договору технічний паспорт та витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно не були виготовлені відповідачем у визначений договором на виконання робіт від 05.12.2011р. №1890273 строк (20 робочих днів). Вони були передані позивачеві лише 06.09.2012р., тобто, з простроченням на 250 календарних днів.

Такі обставини, стверджує позивач, унеможливили виконання ним обовязків визначених попереднім договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 16.12.2011р. №1102, а саме зробили неможливим продаж відповідних приміщень та одержання позивачем коштів у розмірі ціни їх продажу 2.000.000,00 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для захисту їх у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст.1166 ЦК України. Відповідно до її положень майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

На підставі зазначених правових норм, з урахуванням п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27.03.1992р. №6 та з урахуванням п. 6 Розяснення Вищого Арбітражного суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди від 01.04.1994р. №02-5/215 суд зазначає таке. Задоволення позовних вимог про стягнення збитків може вважатись законним та обґрунтованим в разі встановлення судом наявності в обставинах справи одночасно чотирьох умов. Ними є наявність правила поведінки, встановленого законом або договором; наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою; наявність збитків у потерпілої особи; наявність безпосереднього причинно-наслідкового звязку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.

За правилами судового господарського процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 33 ГПК України). Виходячи з цього, відповідно до статей 22 та 1166 ЦК України позивач в даній справі повинен довести існування названих необхідних умов, а відповідач, відповідно, спростувати їх наявність.

В даному разі позивачем свій обовязок виконано. Позивачем доведено наявність правила поведінки, встановленого законом або договором; наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою; наявність збитків у потерпілої особи; наявність безпосереднього причинно-наслідкового звязку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони. Відповідачем ці обставини не спростовані.

Наявність правила поведінки, встановленого законом або договором підтверджується договором на виконання робіт від 05.12.2011р. №1890273 та ст.ст. 525, 530, 526, 629 ЦК України, ч.1 ст.193 ГК України.

Названим договором від 05.12.2011р. №1890273 визначено зміст робіт, котрі підлягають виконанню відповідачем (виготовлення технічного паспорту та виготовлення витягу на приміщення належні позивачу) та строки їх виконання (20 робочих днів).

У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України передбачено строк (термін) виконання зобов'язання. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою визнається відповідачем та підтверджується тим, що обумовлений в договорі на виконання робіт від 05.12.2011р. №1890273 витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно був виданий лише 06.09.2012р., тобто з пропуском визначеного договором (п.7.1.) строку (т.І а.с. 18).

Наявність збитків у потерпілої особи випливає з п.2 ч.2 ст.22 ЦК України (Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) та наявних у справі доказів, котрі підтверджують реальну можливість одержання позивачем коштів у розмірі вартості відповідних нежитлових приміщень 2.000.000,00 грн. Такими доказами, зокрема, є попередній договір про укладення договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 16.12.2011р. №1102 (т.І а.с. 16-17), звіт про оцінку нерухомого майна від 30.11.2011р. (т.ІІ а.с. 5-41), судові рішення у справі №922/5489/14 (т.І а.с. 9-27) та ін.

Наявність безпосереднього причинно-наслідкового звязку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони випливає з положень Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 N 20/5 (в редакції чинній на час виникнення правовідносин). Так, пунктом 61 інструкції було передбачено, що при нотаріальному посвідченні договорів про відчуження житлового будинку, а також іншого нерухомого майна, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності (довірчої власності) на вказане майно, та, у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують.

Тобто, можливість виконання позивачем своїх обовязків за попереднім договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 16.12.2011р. №1102 знаходилися у прямій та безпосередній залежності від виконання відповідачем своїх обовязків обумовлених договором на виконання робіт від 05.12.2011р. №1890273 по виготовленню витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Таким чином, невиконання (несвоєчасне виконання) названих обовязків відповідачем із неминучістю обумовило невиконання своїх обовязків позивачем по укладенню договору купівліпродажу нежитлових приміщень. В кінцевому підсумку це позбавило позивача можливості одержання 2.000.000,00 грн. грошових коштів, обумовлених за попереднім договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 16.12.2011р. №1102.

Всупереч вимог ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень) відповідач доказів на спростування викладених обставин не надав.

Твердження відповідача про відсутність підстав стягнення збитків обґрунтовані посиланнями на форс-мажорні обставини; на кваліфікацію втрачених можливостей одержання коштів не як збитків, а як нормального комерційного ризику; на виникнення збитків внаслідок винних дій самого позивача, який був з самого початку повідомлений про неможливість виконання відповідачем договору, але не вжив заходів щодо відмови від попереднього договору; на фіктивність попереднього договору обумовлену фактом укладення його особами, котрі мали в минулому певні господарські та трудові звязки не спростовують наведених висновків суду, оскільки такі твердження позивача ґрунтуються на довільному тлумаченні норм чинного законодавства та не відповідають встановленим судом обставинам справи.

Проте, не зважаючи на доведеність факту наявності збитків та факту порушення прав позивача, суд вирішуючи даний господарський спір приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Пунктом 4.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів від 29.05.2013р. №10 зазначено, що у зобовязальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобовязання, перебіг позовної давності починається від дня, наступного за останнім днем, у якій відповідне зобовязання мало бути виконане.

Розділом 7 договору на виконання робіт від 05.12.2011р. №1890273 визначено, що виконавець зобовязується розпочати виконання робіт протягом однієї доби з моменту підписання договору, наданням необхідної документації та за умови виконання замовником п.п.6.1., 6.2. Договору. Виконавець зобовязувався виконати роботи протягом 20 робочих днів при відсутності змін, з правом дострокового виконання (п.7.2 Договору).

Таким чином, після спливу обумовлених договором 20 днів на виконання робіт зобовязання відповідача та відповідне право позивача є порушеними. Тобто, 30.12.2011р. позивач довідався про порушення свого права і з цього дня почав свій перебіг строк позовної давності. Відповідно, закінчився цей строк через три роки, тобто, 30.12.2014р.

Позивач звернувся із позовом до суду 13.07.2016р. з пропуском строку позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Відповідачем 01.08.2016р. заявою 01.08.2016р. №490/3/1 та 20.09.2016р. доповненнями до заперечень на позовну заяву від 19.09.2016р. №6954 заявлено про застосування позовної давності.

Позивач із заявою про визнання причин пропуску строку позовної давності поважними до суду не звертався.

Посилання позивача на переривання строку позовної давності в порядку ст. 264 ЦК України (т.І а.с. 161-162) є юридично неспроможними і суперечать його власній позиції у справі висловленій відносно клопотання третьої особи про припинення провадження у справі (т.І а.с. 159-160).

Згідно ч.2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

За змістом частини другої статті 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону (п. 4.4.2. Постанови Пленуму ВГСУ Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів від 29.05.2013р. №10). Тобто, лише позов в якому співпадають сторони, предмет та підстави може бути визнаний таким, що перериває строк позовної давності.

Як було встановлено вище юридичні підстави позову та предмет позову у даній справі та у справі №922/5489/14 не співпадають. Саме на цьому наголошував позивач у своїх поясненнях №51 від 25.08.2016р. (т.І а.с.159-162). За таких обставин поданий раніше позов у справі №922/5489/14 не може бути визнаний таким, що перериває перебіг позовної давності в розумінні ч.2 ст.264 ЦК України.

Пунктом 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів від 29.05.2013р. №10 визначено, що згідно частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

На підставі викладеного, враховуючи встановлення судом порушення права позивача діями (бездіяльністю) відповідача та сплив позовної давності для звернення з позовом про захист цього права, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосовування позовної давності і відмови на цій підставі в задоволенні позовних вимог.

У відповідності до ст.49 ГПК України судові витрати у справі покладаються на позивача в повному обсязі.

З урахуванням викладеного, на підставі ст.ст.6, 13, 14, 19, Конституції України, ч.4 ст.267 ЦК України, керуючись ст.ст.1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 22.09.2016 р.

Суддя ОСОБА_4

/Справа №922/2301/16/