КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2016 р. Справа№ 910/6192/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Алданової С.О.

Зеленіна В.О.

За участю секретаря судового засідання Москаленко Г.С.

представників сторін:

від позивача - Чеботарьова І.Г., дов. № 14-124 від 13.05.2014 р.;

від відповідача - Онищенко І.П. дов. № 138/16 від 01.02.2016 р.,

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Національна

акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 10.05.2016 року

у справі № 910/6192/16 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна

акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної

компанії «Нафтогаз України»

про стягнення 6 153 250,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.05.2016 року по справі № 910/6192/16 у позов відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2016 року по справі № 910/6192/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Алданова С.О., Зеленін В.О. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 29.08.2016 року.

21.07.2016 року через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2016 року строк розгляду спору було подовжено та оголошено перерву в розгляді справи на 12.09.2016 року.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного судового рішення.

Представник Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2016 року по справі № 910/6192/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

31.12.2009 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - постачальник, позивач, ПАТ «НАК «Нафтогаз України») та Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - покупець, відповідач, ДК «Газ України») було укладено Договір поставки природного газу для населення та релігійних організацій № 06/09-2124 (далі - Договір).

За умовами Договору постачальник передає покупцеві у 2010 році природний газ в обсязі до 15 036,788 млн. куб м. у тому числі: І квартал - до 6 746,180 млн.куб.м., ІІ квартал - до 1 988,420 млн.куб.м., ІІІ квартал - до 986,480 млн.куб.м., IV квартал - до 5 315,708 млн.куб.м.

Відповідно до п. 4.1 Договору ціна за 1000 куб.м. газу становить 324,60 грн., крім того ПДВ - 20 % - 64,92 грн., ціна газу разом з ПДВ - 389,52 грн.

Пунктом 3.3 Договору передбачено, що приймання-передача природного газу, оформлюється сторонами актом приймання-передачі акту.

Згідно з п. 5.1 Договору розрахунки за газ покупець здійснює грошовими коштами в національній валюті України шляхом перерахування на рахунок постачальника протягом місяця, в якому здійснюється постачання газу. Остаточний розрахунок проводиться покупцем на підставі акту приймання-передачі газу не пізніше 25 числа місяця наступного за місяцем поставки.

Як підтверджується матеріалам справи, позивач протягом січня-грудня 2010 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 6 044 509 612,71 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які підписані та скріплені печатками сторін.

Як встановлено у рішенні Господарського суду міста Києва від 24.06.2015 року по справі № 910/6410/13, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2015 року, в порушення умов Договору ДК «Газ України» не оплатило отриманий від ПАТ «НАК «Нафтогаз України» природний газ, внаслідок чого станом на 19.03.2013 року утворилась заборгованість у загальній сумі 7 391 934,63 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.06.2015 року по справі № 910/6410/13 позов задоволено частково та стягнуто з ДК «Газ України» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» заборгованості у розмірі 7 391 934,63 грн., 3 % річних - 493 755,95 грн., інфляційні втрати - 330 552,91 грн. та 68 286,66 грн. судового збору.

ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося з даним позовом, зазначає, що внаслідок прострочення відповідачем оплати боргу за газ у сумі 7 391 934,63 грн., ним за період з 19.03.2013 року по 30.06.2015 року донараховано 5 647 156,38 грн. інфляційних втрат та 506 094,37 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - п. 1 ст. 530 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

04.06.2011 року набрав чинності Закон України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію», дія якого поширюється на підприємства незалежно від їхніх форм власності, що виробляють, транспортують і постачають теплову та електричну енергію, надають послуги з диспетчерського управління об'єднаною енергетичною системою України, суб'єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, Національну акціонерну компанію «Нафтогаз України» та її дочірні підприємства ДК «Газ України», ДК «Укртрансгаз», ДК «Укргазвидобування», ДАТ «Чорноморнафтогаз» та ДП «Енергоринок».

Пунктом 2.2 ст. 2 Закон України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» передбачено, що підлягає списанню заборгованість (у тому числі встановлена судовими рішеннями) з пені, штрафних та фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам, визначеним у статті 1 цього Закону, на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом.

Тобто, ст. 2 Закон України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» встановлено як списання заборгованості за природний газ, так і заборгованості з штрафних та фінансових санкцій нарахованих на заборгованість за природний газ.

Однак, на відміну від списання заборгованості за природний газ ДК «Газ України» перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України», яка відповідно до п. 2.1.1 Закон України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» та п. 9 Порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.08.2011 року № 894, обмежена сумами, що списані підприємствами перед ДК «Газ України», заборгованість з штрафних та фінансових санкцій визначена п. 2.2 Закон України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» не містить таких обмежень.

Таким чином, сума списання заборгованості із сплати пені, штрафних та фінансових санкцій, в силу положень п. 6, 7 Порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію, не обмежена протоколами учасників процедури, а самостійно визначається у відповідних договорах, що укладаються між учасниками процедури списання відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України і здійснюється такими учасниками самостійно.

При цьому, положення п. 2.1 Закон України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» носить імперативний характер, що передбачає обов'язок суб'єктів, визначених у ст.1, а не право на списання.

Посилання ж у п. 2.2 ст. 2 Закон України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» на «підприємства, визначені у статті 1 цього Закону», означає, що до цих підприємств належить, зокрема, і ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

За таких обставин, враховуючи імперативний характер норми, а також те, що списання сум заборгованості з пені, штрафних та фінансових санкцій визначених п. 2.2 Закон України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» не обмежено, а визначається у відповідних договорах, позивач, як учасник процедури визначений у ст. 1 цього Закону зобов'язаний самостійно списати заборгованість відповідача з штрафних та фінансових санкцій і не обмежений діями відповідача щодо списання.

Таким чином, за Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» відповідач мав право списати заборгованість штрафних та фінансових санкцій, які нараховані на заборгованість, за газ спожитий у період з 01.01.1997 року до 01.01.2011 року.

Закон України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» втратив чинність 30.06.2012 року.

Отже, нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних, які були нараховані останнім на заборгованість за природний газ, спожитий у період з січня по грудень 2010 року, після втрати Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» позбавляє відповідача права на списання.

При цьому, слід відмітити, що відповідно до приписів ст. 13 Цивільного кодексу України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Згідно ч. 4 ст. 14 Цивільного кодексу України, особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктом 6 ст. 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства, зокрема є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до п. 3 ст. 16 Цивільного кодексу України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень ч. 2 - 5 ст. 13 цього Кодексу.

Позивач має намір після закінчення строку дії Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію», стягнути на свою користь інфляційні втрати та 3% річних.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не вправі нараховувати ці суми після втрати чинності Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію», оскільки здійснення прав у такий спосіб всупереч вимог ч. 2 ст. 13 Цивільного кодексу України порушує права відповідача, позбавляє останнього можливості списання заявлених сум, призводить до непередбачених чинним законодавством матеріальних втрат його як суб'єкта паливно-енергетичного комплексу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 29.03.2016 року у справі № 910/6416/13.

З огляду на встановлені вище обставини, доводи апелянта про те, що списання можливе лише на підставі протоколу комісії є безпідставним. Зазначений протокол складається у відповідності до Порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.08.2011 року № 894, який хоча і є діючим, але його затверджено відповідно до п. 2.5 ст. 2 Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію», який, в свою чергу, втратив чинність 30.06.2012 року.

Тобто, у зв'язку з втратою чинності Закону України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» відсутні правові підстави визначені для скликання відповідної комісії, що, як встановлено вище, поруше право відповідача на відповідне списання.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2016 року по справі № 910/6192/16 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 10.05.2016 року по справі № 910/6192/16 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/6192/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді С.О. Алданова

В.О. Зеленін

Повний текст рішення складено 19.09.2016 року.