донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

28.09.2016 р. справа №913/943/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Суддів:Малашкевича С. А. Дучал Н.М., Мясищева А.М.
при секретарі судового засідання Бірчак К.Є.
за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача:ОСОБА_5 - представник за дов.; не з'явились;
розглянувши апеляційну скаргу Сєвєродонецької міської ради Луганської області, м. Сєвєродонецьк Луганської області
на рішення господарського суду Луганської області
від 19.07.2016р.
у справі№ 913/943/15 (суддя: Драгнєвіч О.В.)
за позовом до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_7, м. Сєвєродонецьк Луганської області Сєвєродонецької міської ради Луганської області, м. Сєвєродонецьк Луганської області
про визнання недійсною додаткової угоди б/н від 2011 року, державна реєстрація від 27.10.2011 за № 00334, до договору оренди землі № 41 від 19.01.2007

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_7, м. Сєвєродонецьк Луганської області звернувся до господарського суду Луганської області з позовом до відповідача - Сєвєродонецької міської ради про визнання недійсною додаткової угоди б/н від 2011 року, державна реєстрація від 27.10.2011 за № 00334, до договору оренди землі № 41 від 19.01.2007.

Рішенням господарського суду Луганської області від 08.12.2015р. зазначений позов задоволено повністю, визнано недійсною додаткову угоду б/н від 2011 року до договору оренди землі № 41 від 19.01.2007 року, укладену між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 та Сєвєродонецькою міською радою, яка зареєстрована Управлінням Держкомзему у м. Сєвєродонецьк Луганської області 27.10.2011р. за № 00334.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 22.02.2016р. (головуючий суддя: Будко Н.В., судді-члени колегії: Агапов О.Л., Ушенко Л.В.) вказане рішення залишено в силі.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.04.2016р. зазначені рішення та постанова скасовані, справа направлена на новий розгляд до господарського суду Луганської області.

Скасовуючи судові акти, Вищий господарський суд України зазначив, що договір оренди земельної ділянки може бути припинений лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути вже здійснене за ним користування земельною ділянкою, та, одночасно з визнанням договору недійсним, господарський суд повинен зазначити в рішенні, що цей договір припиняється лише на майбутнє; всупереч покладеному на суди обов'язку щодо повного та всебічного з'ясування дійсних обставин справи, суди на вищенаведене уваги не звернули, а тому судові акти попередніх інстанцій не можна визнати законними та обґрунтованими.

При новому розгляді справи рішенням господарського суду Луганської області від 19.07.2016р. у справі № 913/943/15 позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_7, м. Сєвєродонецьк Луганської області до Сєвєродонецької міської ради Луганської області, м. Сєвєродонецьк Луганської області задоволено повністю, визнано недійсною з моменту укладення додаткову угоду б/н від 2011 року, державна реєстрація від 27.10.2011 року за №00334, до договору оренди землі №41 від 19.01.2007, державна реєстрація від 26.01.2007 за №41, який укладений між Сєвєродонецькою міською радою та ФОП ОСОБА_7, припинено дію цієї додаткової угоди на майбутнє. Стягнуто з Сєвєродонецької міської ради Луганської області ( б. Дружби Народів, 32, м. Сєвєродонецьк Луганської області, ідентифікаційний код 26204220) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_7.(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору в сумі 1378 грн 00 коп., видано судовий наказ.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить останнє скасувати, вважає таке рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим в частині задоволення позовних вимог - щодо визнання недійсною на майбутнє спірної додаткової угоди. В обґрунтування своєї позиції, апелянт посилається на те, що рішення Сєвєродонецької міської ради № 431 було чинним в певний проміжок часу з 01.07.2011 по 01.04.2014; в момент укладення сторонами додаткової угоди б/н від 2011 року, державна реєстрація від 27.10.2011 року за № 00334, рішення № 431 було чинним, діяло та його дія не була зупинена та/або припинена; скасування акта суб'єкта владних повноважень означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням; в рішеннях судів першої та касаційної інстанцій не сказано, що рішення № 431 скасоване з моменту його прийняття; спірна додаткова угода набрала чинності 27.10.2011, а отже позовна давність щодо визнання її недійсною сплинула 27.10.2014р.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 18.08.2016р. апеляційна скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 14.09.2016р. розгляд справи відкладався.

Розпорядженням керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду від 23.09.2016р., у зв'язку з відпусткою судді - члена колегії Мартюхіної Н.О. по справі № 913/943/15, був здійснений повторний автоматичний розподіл справи, та визначений новий склад судової колегії (головуючий суддя: Малашкевич С.А., судді-члени колегії - Дучал Н.М., Мясищев А.М.).

В призначене судове засідання з'явився лише представник позивача, відповідач правом на участь у розгляді справи не скористався.

Усі учасники спору були належним чином повідомлені про день, час та місце судового засідання відповідно до вимог статті 98 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що явка сторін судом не визнавалася обов'язковою, колегія суддів, з урахуванням думки представника позивача, дійшла висновку про можливість розгляду справи без участі представника відповідача.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі Сєвєродонецької міської ради, м. Сєвєродонецьк Луганської області, та просив залишити її без задоволення, а рішення господарського суду Луганської області від 19.07.2015 року по справі № 913/943/15 - залишити без змін. Обґрунтування своєї позиції виклав письмово у відзиві № б/н від 22.08.2016р. та у доповненнях до відзиву № б/н від 20.09.2016р., наданих до суду.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступне.

19.01.2007р. між Сєвєродонецькою міською радою та Фізичною особою-підриємцем ОСОБА_7. укладено договір оренди землі № 41, державна реєстрація від 26.01.2007 за № 41.

Відповідно до п. 1 договору орендодавець на підставі рішення Сєвєродонецької міської ради за № 612 від 28.12.2006 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку землі комерційного використання (під будівництво прибудови з окремим входом та вітрини до магазину), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

В оренду передається земельна ділянка площею 0,0343га (п.2 договору).

Згідно з п.5 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 20 041 грн. 49 коп. (на період будівництва) та 100 207 грн. 45 коп. (після завершення будівництва).

Відповідно до п.8 договору його укладено на 25 років, строком по 18.01.2032 включно, починаючи з дати державної реєстрації договору оренду. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Орендна плата вноситься орендарем самостійно у грошовій формі у розмірі: 200 грн. 41 коп. на рік (на період будівництва) та 2 705 грн. 60 коп. на рік (після завершення будівництва) (п.9 договору).

В п.35 договору сторони визначили, що зміна його умов здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв'язується у судовому порядку.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами було укладено ряд додаткових угод.

29.05.2008 між сторонами була укладена додаткова угода № 1 до договору оренди землі № 41 від 19.11.2007, якою сторони внесли зміни в п.п.5, 9, 11 договору оренди землі, зокрема, п.5 змінили на: Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: 103 033 грн. 77 коп.

26.05.2009 між сторонами була укладена додаткова угода №3 до договору оренди землі № 41 від 19.11.2007, якою сторони внесли зміни в п.п.5, 9, 11 договору оренди землі, зокрема, п.5 змінили на: Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: 23 739 грн. 03 коп. на період будівництва, 118 695 грн. 15 коп. після завершення будівництва».

В подальшому, між сторонами була укладена оспорювана додаткова угода б/н 2011 року до договору оренди землі №41 від 19.11.2007, якою сторони внесли зміни в п.п.5, 9, 11 договору оренди землі. Управлінням Держкомзему у м. Сєвєродонецьк Луганської області проведено державну реєстрацію угоди 27.10.2011 за № 00334.

В додатковій угоді зазначено, що вона укладена на виконання рішення сесії Сєвєродонецької міської ради № 431 від 29.03.2011р. «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель населених пунктів міста Сєвєродонецьк, селища Синецький, селища Павлоград, селища Лісова Дача, села Воєводівка» та керуючись рішенням сесії Сєвєродонецької міської ради «Про затвердження коефіцієнтів орендної плати за земельні ділянки, які передаються в оренду з земель міської ради від 28.04.2011 за № 516, відповідно довідки про грошову оцінку земельної ділянки від 25.05.2011.

Згідно з п.1 вказаної додаткової годи п.5 розділу Обєкт оренди змінено на: Нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий НОМЕР_2 становить: 270 880 грн 82 коп.

Пункти 9, 11 договору оренди землі змінено на: Орендна плата вноситься орендарем самостійно у грошовій формі в розмірі з 01.07.2011 по 31.12 201116252 грн. 85 коп. на рік, що складає 6,00% від нормативної грошової оцінки; з 01.01.2012 по 31.12.2012 18 961 грн. 66 коп. на рік, що складає 7,00% від нормативної грошової оцінки; з 01.01.2013 по 31.12.2013 21 670 грн. 47 коп. на рік, що складає 8,00% від нормативної грошової оцінки; з 01.01.2014 по 31.12.2014 24 379 грн. 27 коп. на рік, що складає 9,00% від нормативної грошової оцінки; з 01.01.2015 27 088 грн. 08 коп. на рік, що складає 10,00% від нормативної грошової оцінки. Орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно в розмірі з 01.07.2011 по 31.12.2011 1 354 грн. 40 коп., з 01.01.2012 по 31.12 2012 1 580 грн. 14 коп., з 01.01.2013 по 31.12.2013 1 805 грн. 87 коп., з 01.01.2014 по 31.12.2014 2 031 грн. 61 коп., з 01.01.2015 2 257 грн. 34 коп. протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця.

Відповідно до п.3 додаткової угоди вона є невід'ємною частиною договору і діє з 01.07.2011.

Матеріалами справи підтверджено, що на час звернення позивача до господарського суду є такою, що залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.04.2014 постанова Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.08.2012, яку раніше було скасовано постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.10.2012 по справі № 1227/3807/2012 за адміністративним позовом ТОВ ВКФ "ЛІА" ЛТД до Сєвєродонецької міської ради про визнання незаконним рішення № 431 від 29.03.2011 та його скасування.

При цьому, слід зазначити, що правовою підставою для укладання оспорюваної додаткової угоди було, зокрема, рішення сесії Сєвєродонецької міської ради № 431 від 29.03.2011.

Як вбачається зі змісту постанови по адміністративній справі № 1227/3807/2012, суд визнав протиправним та скасував рішення сесії шостого скликання Сєвєродонецької міської ради від 29.03.2011. № 431 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель населених пунктів міста Сєвєродонецьк, селища Синецький, селища Павлоград, селища Лісова Дача, села Воєводівка.

За таких обставин позивач просить суд визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки б/н від 2011 року, державна реєстрація від 27.10.2011 року за №00334.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував вказівки Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 13.04.2016р. у цій справі, а також положення ст. 236 Цивільного кодексу України щодо моменту, з якого угода вважається недійсною, та визнав недійсною з моменту укладення додаткову угоду б/н від 2011 року, державна реєстрація від 27.10.2011 року за №00334, до договору оренди землі № 41 від 19.01.2007, який укладений між Сєвєродонецькою міською радою та ФОП ОСОБА_7., та припинив дію цієї додаткової угоди на майбутнє.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких в т.ч. відноситься і визнання правочину недійсним.

Згідно ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.215 ивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно правової позиції, викладеної у п. 2.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», у розгляді позовів про визнання недійсними правочинів, при вчиненні яких було застосовано нормативно-правові акти державних та інших органів, у подальшому скасовані (визнані нечинними або недійсними) згідно з судовими рішеннями, що набрали законної сили, господарським судам необхідно виходити з того, що сам лише факт такого скасування (визнання нечинним або недійсним) не може вважатися достатньою підставою для задоволення відповідних позовів без належного дослідження господарським судом обставин, пов'язаних з моментом вчинення правочину та з його можливою зміною сторонами з метою приведення у відповідність із законодавством.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з абзацем 2 ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки).

Розмір орендної плати за землю визначається сторонами у договорі, в тому числі може визначатися шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає чинному законодавству України, зокрема, приписам ч.1 ст.15, ст.21 Закону України «Про оренду землі».

Також, за пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з п.п.288.1., 288.4. ст.288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Пунктом 288.4., пп.288.5.1., 288.5.2. п. 288.5. ст.288 Податкового кодексу України (в редакції на дату звернення позивача з позовом до місцевого господарського суду) розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати: а) для земельних ділянок, наданих для розміщення, будівництва, обслуговування та експлуатації обєктів енергетики, які виробляють електричну енергію з відновлюваних джерел енергії, включаючи технологічну інфраструктуру таких обєктів (виробничі приміщення, бази, розподільчі пункти (пристрої), електричні підстанції, електричні мережі), - 3 відсотки нормативної грошової оцінки; б) для земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності та надані для будівництва та/або експлуатації аеродромів-чотирикратний розмір земельного податку, що встановлюється цим розділом; в) для інших земельних ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у звязку з прийняттям Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2756-VI, який набрав чинності з дня набрання чинності Податковим кодексом України, до частини другої статті 21 Закону України Про оренду землі внесені зміни, в силу яких розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Таким чином, з наведених вище положень Податкового кодексу України, Закону України Про оренду землі вбачається, що зазначені законодавчі акти не встановлюють конкретний розмір орендної плати за земельну ділянку, який має бути зазначений у договорі оренди.

Податковий кодекс України передбачає лише порядок визначення орендної плати за землю та граничні розміри орендної плати. Також, договором оренди землі мають визначатись форма, умови внесення орендної плати, при цьому строки внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності повинні встановлюватись відповідно до Податкового кодексу України.

Виходячи з аналізу зазначених законодавчих приписів, орендна плата за користування земельними ділянками державної та комунальної власності є регульованою ціною, яка розраховується від нормативної грошової оцінки земель, а її розмір встановлюється в договорі.

За ч.2 ст.18 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років; ч.ч.1, 2 ст.20 Закону України Про оцінку земель визначено, що за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

У відповідності до положень ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території.

Пунктом 34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Як встановлено приписами ч.1 ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обовязковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, обєднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Відповідно до ч.1 ст.632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, оскільки розмір орендної плати є похідним від розміру земельного податку за базовий податковий період, у зв'язку з чим, законодавча зміна граничного розміру цієї плати спричиняє зміну та перегляд розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

В силу норм Податкового кодексу України, врегульовано визначення граничного розміру земельного податку - у відсотковому відношенні до нормативної грошової оцінки землі, розмір якої встановлюється органами мсцевого самоврядування. Таким чином, без визначення та встановлення чинної нормативної грошової оцінки земельної ділянки, відсутні й підстави для перегляду чи зміни розміру земельного податку та орендної плати, встановленої умовами договору.

Як встановлено судом, реалізовуючи виключні повноваження в земельних правовідносинах, Сєвєродонецька міська рада прийняла рішення №431 від 29.03.2011, на підставі якого спірною додатковою угодою позивачу було збільшено розмір орендної плати. При цьому, 01.04.2014 набрав чинності судовий акт, відповідно до якого вказане рішення міської ради було визнано протиправним та скасовано постановою суду в адміністративній справі.

Так, 01.04.2014 ухвалою Вищого адміністративного суду України залишено в силі судове рішення Сєвєродонецького міського суду від Луганської області від 03.08.2012 у адміністративній справі № 2а/1227/3807/2012 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма ЛІА ЛТД до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення Сєвєродонецької міської ради №431 від 29.03.2011.

Колегія суддів враховує, що у п.10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №7 "Про судове рішення в адміністративній справі" зазначено, що із змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

Скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Визнання ж акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Суд визначає, що рішення суб'єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

Оскільки рішення № 431 від 29.03.2011р. було скасовано як протиправне, відтак з моменту прийняття воно, як нелегітимне, не може породжувати жодних правових наслідків, у тому числі у вигляді внесення змін до договорів оренди в частині встановлення розміру нормативно-грошової оцінки землі, та, відповідно, розміру орендної плати. У зв'язку з цим не можуть існувати за спірною додатковою угодою зобов'язання з оплати розміру орендної плати за землю за відсутності, скасування судом розміру нормативної грошової оцінки землі, яка є основою визначення земельного податку та орендної плати за землю в договорі.

Тобто розмір орендної плати, яка була зазначена у додатковій угоді і яка є регульованої ціною, було визначено не вірно, на підставі грошової оцінки земельної ділянки, затвердження якої в подальшому було скасовано. При цьому, скасовуючи рішення судом, зокрема, було встановлено, що відповідач Сєвєродонецька міська рада Луганської області не дотримав вимог закону про захист охоронюваних прав та інтересів всіх землекористувачів міста Сєвєродонецька у сфері публічного-правових відносин на підставі повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, встановлення нового розміру орендної плати у зазначених розмірах не відповідають вимогам чинного на той час законодавства.

З огляду на наведене, місцевий господарський суд прийшов до правомірного висновку, щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Судова колегія не заперечує, що зобов'язання за визнаним недійсним договором оренди припиняються на майбутнє (ст.207 ГК України), проте недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України) та в разі визнання його недійсним судом, є недійсним з моменту його вчинення (ч.1 ст.236 ЦК України).

З приводу доводів апелянта щодо пропуску позивачем строку позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відтак, днем початку перебігу вказаного строку є дата набрання законної сили постановою суду, якою скасовано рішення № 431 від 29.03.2011, що було підставою для укладення спірної додаткової угоди, а саме - 01.04.2014 (дата прийняття Вищим адміністративним судом України ухвали, якою залишено в силі постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.08.2012 про скасування рішення № 431 від 29.03.2011).

З огляду на викладене, позивач звернувся до господарського суду із позовною заявою 16 жовтня 2015 року (згідно реєстраційного штампу канцелярії на позовній заяві), тобто, в межах встановленого ст.257 Цивільного Кодексу України трирічного строку позовної давності.

Доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оспорюваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у звязку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Луганської області від 19.07.2016р. по справі № 913/943/15 підлягає залишенню без змін.

Результати апеляційного провадження у справі оголошені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 91, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Сєвєродонецької міської ради Луганської області, м. Сєвєродонецьк Луганської області на рішення господарського суду Луганської області від 19.07.2016р. по справі № 913/943/15 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 19.07.2016р. по справі № 913/943/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дати набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С. А. Малашкевич

Судді: Н.М. Дучал

А.М. Мясищев