ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2016 р. Справа № 917/1067/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (вул. Кловський узвіз, буд. 9/1, м. Київ, 01021)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лубнигаз" (вул. Льва Толстого, буд. 87, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37500)

про стягнення 2 725 394,01 грн.

Суддя Безрук Т. М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

Розглядається позовна заява про стягнення 2 725 394,01 грн., з них: 1989632,68 грн. основного боргу за послуги згідно договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.07.2015р. № /Н033, 316121,77 грн. пені, 354466,04 грн. - 7% штрафу від суми прострочення, 42092,75 грн. - інфляційних, 23080,77 грн. - 3% річних.

Відповідач у відзиві та в додаткових поясненнях проти позову заперечує, посилаючись на те, що він не є розпорядником коштів, які надходять від споживачів в рахунок оплати послуг за постачання природного газу на рахунки зі спеціальним режимом використання; він не має можливості на власний розсуд користуватись коштами на таких рахунках, перераховувати їх самостійно позивачу. Між сторонами підписано спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, по яких відповідачем було перераховано кошти на загальну суму 4877045,06 грн.; відповідно позивачем завищено суми пені та 3% річних, інфляційних; при нарахуванні яких позивач не врахував, що частину зобовязань відповідач погасив на підставі спільних протокольних рішень; позивачем не надано доказів, що на час виникнення спору він є субєктом державного сектору економіки та відповідно має право на нарахування відповідачеві штрафу у розмірі 7% на підставі ч.2 ст. 231 ГК України (а.с.59-71, 154-157, 196-199).

Відповідач надав клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 90 % (а.с.233-244).

В судовому засіданні 20.09.2016р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

01.07.2015 Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" (позивач), та Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Лубнигаз» (відповідач) уклали між собою договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н033 (далі - Договір); (а.с.15-21).

Згідно з п. 1.1 Договору позивач (газотранспортне підприємство) зобов'язується надати відповідачу (замовнику) послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу відповідача від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а відповідач зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовами цього Договору.

Відповідно до п. 11.1 Договору, цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє в частині транспортування газу з 1 липня 2015 року до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані послуги - до повного виконання відповідачем своїх зобов'язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Оскільки сторони не заявляли одне одному про припинення його дії або перегляд його умов, даний Договір продовжує свою дію в частині надання послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами до 31.12.2016р.

На виконання умов Договору позивач надав відповідачу протягом липня 2015р. квітня 2016р. послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 7451283,42 грн., а саме:

-за липень 2015 року на загальну суму 159 354,05 грн., відповідно до акту наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 07-15-

/Н033 від 31.07.2015;

-за серпень 2015 року на загальну суму 141 875,81 грн., відповідно до акту наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 08-15-/Н033 від 31.08.2015;

-за вересень 2015 року на загальну суму 147 941,64 грн., відповідно до акту наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 09-15-/Н033 від 30.09.2015;

-за жовтень 2015 року на загальну суму 36 698,81 грн., відповідно до акту наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 10-15-/Н033 від 31.10.2015;

-за листопад 2015 року на загальну суму 54 745,28 грн., відповідно до акту наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 11-15-150Ш0177/Н033 від 30.11.2015;

-за грудень 2015 року на загальну суму 72 319,30 грн., відповідно до акту наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 12-15-/Н033 від 31.12.2015;

-за січень 2016 року на загальну суму 2 987 330,28 грн., відповідно до акту наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 01-16-/Н033 від 31.01.2016;

-за лютий 2016 року на загальну суму 2 005 028,50 грн., відповідно до акту наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 02-16-/Н033 від 29.02.2016;

-за березень 2016 року на загальну суму 1 836 182,14 грн., відповідно до акту наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 03-16-/Н033 від 31.03.2016;

-за квітень 2016 на загальну суму 9 807,16 грн., відповідно до акту наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами № 04-16-/Н033 від 30.04.2016; (а.с.22-31).

За отримані послуги станом на 01.06.2016р. відповідачем було сплачено 5461650,74 грн.

Посилаючись на те, що заборгованість становить 1989632,68 грн., позивач у позові заявив вимоги про стягнення цієї суми з відповідача.

За ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Зазначені положення викладені і в ст. 193 ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 1 ст. 193 ГК України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань. Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити кошти тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ст. 509 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення боргу позивач не врахував, що до дати подачі даного позову до суду (що відбулося згідно поштового штемпеля на конверті 04.07.2016р. а.с.48) за платіжним дорученням № 29 від 22.06.2016р. відповідачем було сплачено 300341,19 грн. основного боргу (а.с.100).

Отже, відсутні підстави для задоволення позову у цій частині, оскільки права позивача на дату звернення до суду були відновлені.

Правом на зменшення розміру позовних вимог за ст. 22 ГПК України під час розгляду даної справи позивач не скористався.

Отже, у позові в частині стягнення 300341,19 грн. основного боргу слід відмовити.

Таким чином, залишок боргу на дату звернення з даним позовом до суду становив 1689291,49 грн.

Під час розгляду справи відповідачем було сплачено 1694653,63 грн. основного боргу, що підтверджується платіжним дорученням від 25.07.2016р. № 32 на суму 998998,23 грн. та платіжним дорученням від 23.08.2016р. № 40 на суму 695655,40 грн. (а.с.227, 228).

Отже, відповідач повністю погасив заборгованість, що не заперечується позивачем.

Зазначене свідчить про відсутність предмету спору між сторонами в частині вимог про стягнення основного боргу за послуги транспортування. Провадження в цій частині підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Посилаючись на те, що відповідачем платежі проводилися несвоєчасно позивач також заявив у позові вимоги про стягнення 354466,04 грн. 7 % від суми прострочення на підставі ч.2 ст. 231 ГК України.

При вирішення спору в цій частині суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

В п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розяснено, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Верховний суд України у своїй постанові від 04.02.2014 року у справі №3-1гс14 зазначив, що аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, можливо за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або

законом;

- якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з

обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного суду України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 111-28 ГПК України.

В даному випадку підстави для відступу від правової позиції Верховного суду України у господарського суду відсутні.

Зобовязання відповідача з оплати вартості послуг з транспортування природного газу є грошовими.

Отже, відсутні підстави для застосування до них штрафних санкцій, визначених у ч. 2 ст. 231 ГК України.

З огляду на викладене, у позові в частині стягнення 354466,04 грн. 7 % від суми прострочення на підставі ч.2 ст. 231 ГК України суд відмовляє.

Посилаючись на те, що відповідачем платежі проводилися несвоєчасно позивач також заявив позовні вимоги про стягнення 316121,77 грн. пені, 42092,75 грн. - інфляційних, 23080,77 грн. - 3% річних.

При вирішення спору в цій частині суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч 1. ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В п. 7.3 Договору визначено, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (а.с.20).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаних положень позивачем нараховано 316121,77 грн. пені та 23080,77 грн. 3 % річних, у тому числі за зобовязаннями липня 2015 р. за період 21.08.2015р. 28.09.2015р., за зобовязаннями серпня 2015 р. за період 21.09.2015р. 27.11.2015р., за зобовязаннями вересня 2015 р. за період 21.10.2015р. 06.01.2016р., за зобовязаннями жовтня 2015 р. за період 21.11.2015р. 11.01.2016р., за зобовязаннями листопада 2015 р. за період 21.02.2016р. 29.03.2016р., за зобовязаннями січня 2016 р. за період 21.02.2016р. 29.03.2016р., за зобовязаннями лютого 2016 р. за період 21.03.2016р. 08.06.2016р., за зобовязаннями березня 2016 р. за період 21.04.2016р. 08.06.2016р., за зобовязаннями квітня 2016 р. за період 21.05.2016р. 08.06.2016р. (а.с.33-35).

Також позивачем нараховано 42092,75 грн. інфляційних, у тому числі за зобовязаннями липня 2015 р. за період 01.09.2015р. 30.09.2015р., за зобовязаннями серпня 2015 р. за період 01.10.2015р. 31.10.2015р., за зобовязаннями вересня 2015 р. за період 01.11.2015р. 31.12.2016р., за зобовязаннями жовтня 2015 р. за період 01.11.2015р. 31.12.2015р., за зобовязаннями лютого 2016 р. за період 01.04.2016р. 31.05.2016р. (а.с.37-38).

Позивач у позові посилається на те, що відповідачем було порушено строки оплати, встановлені пунктом 5.5 Договору. Проте, відповідач наполягає, що даний пункт на нього не розповсюджується, а оплату послуг він повинен був здійснювати у строки, встановлені в п. 5.6 Договору.

При вирішенні спору в цій частині суд враховує наступне.

Пункт 5.5 Договору передбачає, що оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Відповідач самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводяться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акту наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Згідно з п. 5.6 Договору У випадку, якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок Газотранспортного підприємства в порядку, установленому Алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів (п. 5.6. Договору).

Алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання гарантованих постачальників природного газу затверджений Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2516

Відповідно до п. 6. Алгоритму споживачі, які відносяться до категорій «населення» та «ТКЕ - населення» оплачують вартість спожитого ними природного газу шляхом перерахування коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, відкриті в установах уповноваженого банку газопостачальними підприємствами та їх структурними підрозділами.

Газопостачальні підприємства та їх структурні підрозділи обумовлюють у відповідному договорі банківського рахунку право банку на договірне списання (перерахування) без платіжних доручень з поточних рахунків із спеціальним режимом використання коштів, що надходять за спожитий природний газ від категорій «населення» та «ТКЕ - населення», згідно з положеннями цього Алгоритму, (п.4. Алгоритму).

ТОВ "ТД "Лубнигаз" у період з 01 липня 2015 року був гарантованим постачальником природного газу, що підтверджується, зокрема, постановою НКРЕ № 1735 від 11.06.2015. Тому, оплата послуг за Договором здійснювалась відповідно до п. 5.6. Договору шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємства відповідно до Алгоритму та Нормативів перерахування коштів.

З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованими посилання відповідача на те, що оплата за даним договором він повинен проводити у строки визначені в п. 5.6 договору, а посилання позивача на п. 5.5 договору є безпідставним.

Суд погоджується з думкою відповідача щодо відсутності підстав для нарахування пені, інфляційних та річних на суму боргу, яка була погашена за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету, з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, частина заборгованості відповідача перед позивачем за спожиту активну електричну енергію погашена шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

Відповідно до п.7 Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20, розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

Згідно п. 7 Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою КМУ № 210 від 11.01.2005р., Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 03.08.2015 № 493/688, розрахунки за вказаним Порядком проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

На виконання вказаної постанови від 11.01.2005р. № 20 Головне управління державної казначейської служби України у Полтавській області (сторона №1), Департамент фінансів Полтавської облдержадміністрації (сторона № 2), ТОВ «ТД «Лубнигаз» (сторона № 3), ПАТ «Укртрансгаз» (сторона № 4), НАК «Нафтогаз України» (сторона № 5) підписали спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України № 1840/у від 21.08.2015р., № 2050/у від 22.09.2015р, № 2235/у від 21.10.2015 р, № 2587/у від 20.11.2015р, № 2933/у від 17.12.2015р, № 720/у від 19.02.2016 p., № 950/y від 18.03.2016р., № 1219/у від 15.04.2016р., № 1600/у від 20.05.2016р., № 1708/у від 16.06.2016 р., № 1937/у від 20.07.2016р., № 2229/у від 22.08.2016р. (далі Спільні протокольні рішення); (а.с.72-93, 221-226).

Відповідно до розділу 1 Спільних протокольних рішень їх предметом є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до вимог постанови КМУ від 11.01.2005р. № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

За умовами Спільних протокольних рішень, сторони погодили порядок проведення взаєморозрахунків за транспортування природного газу за Договором № /Н033 від 01.07.2015р. за рахунок коштів субвенцій з загального фонду державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Згідно розділу 3 Спільних протокольних рішень, сторони зобов'язуються перерахувати кошти наступній стороні, а сторона остання - до загального фонду Державного бюджету України не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок.

Згідно розділу 4 Спільних протокольних рішень, сторони несуть відповідальність за недотримання вимог постанови Уряду від 11.01.2005 № 20 та Порядку проведення розрахунків і невиконання своїх зобов'язань за цим Спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України.

Спільні протокольні рішення набирають чинності з моменту їх підписання усіма учасниками (п.5.2 Спільних протокольних рішень).

Вказані Спільні протокольні рішення були повністю виконані відповідачем.

Так, на підставі спільного протокольного рішення № 1840/у від 21.08.2015р. відповідачем за платіжним дорученням № 2 від 27.08.2015 на користь позивача сплачено 26704,85 грн. вартості послуг з транспортування природного газу (а.с.72-73, 96).

На підставі спільного протокольного рішення № 2050/у від 22.09.2015р. відповідачем за платіжним дорученням № 5 від 28.09.2015 на користь позивача сплачено 73464,56 грн. вартості послуг з транспортування природного газу (а.с.74-75, 96).

На підставі спільного протокольного рішення № 2235/у від 21.10.2015 р. відповідачем за платіжним дорученням № 7 від 22.10.2015 на користь позивача сплачено 2740,70 грн. вартості послуг з транспортування природного газу (а.с.76-77, 97).

На підставі спільного протокольного рішення № 2587/у від 20.11.2015р р. відповідачем за платіжним дорученням № 12 від 24.11.2015 на користь позивача сплачено 49999,01 грн. вартості послуг з транспортування природного газу (а.с.78-79, 97).

На підставі спільного протокольного рішення № 2933/у від 21.12.2015р. відповідачем за платіжним дорученням № 15 від 21.12.2015 на користь позивача сплачено 101076,88 грн. вартості послуг з транспортування природного газу (а.с.80-81, 98).

На підставі спільного протокольного рішення № 720/у від 19.02.2016 p. відповідачем за платіжним дорученням № 5 від 25.02.2016 на користь позивача сплачено 1004382,61 грн. вартості послуг з транспортування природного газу (а.с.82-85, 98).

На підставі спільного протокольного рішення № 950/y від 18.03.2016р. відповідачем за платіжним дорученням № 17 від 22.03.2016 на користь позивача сплачено 700018,11 грн. вартості послуг з транспортування природного газу (а.с.86-87, 99).

На підставі спільного протокольного рішення № 1219/у від 15.04.2016р. відповідачем за платіжним дорученням № 22 від 20.04.2016 на користь позивача сплачено 679110,02 грн. вартості послуг з транспортування природного газу (а.с.88-89, 99).

На підставі спільного протокольного рішення № 1600/у від 20.05.2016р. відповідачем за платіжним дорученням № 24 від 23.05.2016 на користь позивача сплачено 940208,90 грн. вартості послуг з транспортування природного газу (а.с.90-91, 100).

На підставі спільного протокольного рішення № 1708/у від 16.06.2016 р. відповідачем за платіжним дорученням № 29 від 22.06.2016 на користь позивача сплачено 300341,19 грн. вартості послуг з транспортування природного газу (а.с.92-93, 100).

На підставі спільного протокольного рішення № 1937/у від 20.07.2016р. відповідачем за платіжним дорученням № 32 від 25.07.2016 на користь позивача сплачено 998998,23 грн. вартості послуг з транспортування природного газу (а.с.221-222, 227).

На підставі спільного протокольного рішення № 2229/у від 22.08.2016р. відповідачем за платіжним дорученням № 40 від 23.08.2016 на користь позивача сплачено 695655,40 грн. вартості послуг з транспортування природного газу (а.с.223-226, 228).

Цивільним кодексом України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ст. 202). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ст.203).

З врахуванням змісту вказаних вище спільних протокольних рішень та норм Цивільного кодексу України зазначені спільні протокольні рішення є багатосторонніми правочинами (договорами).

Положеннями статей 627, 628, 629 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Вказаними Спільними протокольними рішеннями сторони змінили строки виконання відповідачем свого обовязку перед позивачем з оплати частини послуг за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.07.2015р. № /Н033.

Відповідно до частини третьої статті 653 ЦК у разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором.

За умовами Спільних протокольних рішеннь сторони зобовязалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до основного договору та засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета основного договору.

Таким чином, уклавши Спільні протокольні рішення, сторони у такий спосіб змінили спосіб виконання частини зобов'язань за договором про постачання електричної енергії, змінили порядок і строки проведення розрахунків за частиною спожитої електричної енергії, поставленої відповідно до основного договору, та відмовились від застосування штрафних та інших фінансових санкцій щодо цієї частини, передбачивши відповідальність за невиконання зобовязань за Спільними протокольними рішеннями.

Верховний Суд України в постановах № 3-23гс15 від 25.03.2015. у справі № 924/1265/13, від 01.07.2015р. № 3-322гс15 у справі № 924/1230/14, від 11.11.2015р. № 3-968гс15 у справі № 927/1733/14 виклав правовий висновок про те, що умовами договору про організацію взаєморозрахунків передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору про постачання газу; що договір про організацію взаєморозрахунків не передбачав можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог та оскільки розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків, то строки виконання зобов'язання відповідачем було дотримано, а тому підстав для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України та для стягнення неустойки (штрафу, пені) не було.

Верховний Суд України також зазначив, що для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України та застосування неустойки (пені, штрафу), передбачених договором купівлі-продажу природного газу, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного суду України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 111-28 ГПК України.

В даному випадку підстави для відступу від правової позиції Верховного суду України у господарського суду відсутні.

Вказані Спільні протокольні рішення відповідачем були виконані, визначені в них суми грошових коштів були перераховані позивачу повністю.

Позивач не надав суду доказів порушення відповідачем зобовязань за Спільними протокольними рішеннями.

Вимоги про відповідальність відповідача за порушення Спільних протокольних рішень позивачем у позові не заявлялися.

Таким чином, відсутні підстави для нарахування пені, передбаченої підпунктом 7.3 основного договору, 3 % річних та інфляційних втрат, визначених частиною другою статті

625 ЦК, на суми заборгованості, погашення якої відбулося за вказаними Спільними протокольними рішеннями.

Проте інша частина належних до сплати сум за надані послуги транспортування не входила до предмету Спільних протокольних рішень, по ній строк платежу сторонами не змінювався, матеріали справи свідчать, що ця частина була сплачена відповідачем з порушенням строків оплати, встановлених Договором.

Виходячи з вищенаведеного, оскільки спільними протокольними рішеннями № 1840/у від 21.08.2015 р, №2050/у від 22.09.2015 р. було сплачено 42880, 82 грн, то нарахування 3% річних та пені за липень 2015р. має проводитись на суму 116473,23 грн. За період прострочення 21.08.2015р. 28.09.2015р. сума пені становить 2596,69 грн., сума 3% річних 138,69 грн. Підстави для нарахування інфляційних на суму, що не ввійшла до Спільних протокольних рішень, відсутні, оскільки борг на кінець вересня був сплачений, тобто у існував менше місяця, а законодавством не передбачено поденне нарахування інфляційних.

За серпень 2015 року, з врахуванням оплати за спільними протокольними рішеннями № 2050/у від 22.09.2015 р. , №2235/у від 21.10,2015 p., №2587/y від 20.11.2015 р. на загальну суму 110028,30 грн., то нарахування 3% річних та пені має проводитись на суму 31847,51 грн. За період прострочення 21.09.2015р. 26.11.2015р. сума пені становить 883,81 грн., 3% річних 57,88 грн. Підстави для нарахування інфляційних на суму, що не ввійшла до Спільних протокольних рішень, відсутні, оскільки в цей період були відємні показники інфляції.

За вересень 2015 року, з врахуванням оплати за спільним протокольним рішенням №2933/у від 17.12.2015 р. на загальну суму 101076,88 грн., нарахування 3% річних та пені має проводитися на суму 46864,76 грн. За період прострочення 21.10.2015р. 05.01.2016р. сума пені становить 3787,36 грн., сума 3% річних 258,23 грн., сума інфляційних 1077,89 грн.

За жовтень 2015 року за період прострочення 21.11.2015р. 10.01.2016р. сума пені становить 2108,90 грн., сума 3% річних 144,18 грн., сума інфляційних 256,89 грн.

За листопад 2015 року за період прострочення 21.12.2015р. 12.01.2016р. сума пені становить 1461,35 грн., сума 3% річних 99,91 грн., сума інфляційних 256,89 грн. Підстави для нарахування інфляційних відсутні, оскільки борг на кінець січня був сплачений, тобто у існував менше місяця, а законодавством не передбачено поденне нарахування інфляційних.

За січень 2016 року, з врахуванням оплати за спільними протокольними рішеннями №720/у від 19.02.2016 p., №950/у від 18.03.2015 р. на загальну суму 1620190,28 грн. нарахування 3% річних та пені має нараховуватися на суму 1367140,00 грн. За період прострочення 21.02.2016р. 28.03.2016р. сума пені становить 15997,34 грн., сума 3 % річних 1089,36грн. Підстави для нарахування інфляційних на суму, що не ввійшла до Спільних протокольних рішень, відсутні, оскільки борг на кінець березня був сплачений (тобто існував менше місяця), а законодавством не передбачено поденне нарахування інфляційних.

За лютий 2016 року, з врахуванням оплати за спільними протокольними рішеннями №950/у від 18.03.2016 p., №1219/у від 15.04.2016 p., №1600/y від 20.05.2016р., на загальну суму 1703529,36 грн., нарахування 3% річних та пені має нараховуватися на суму 301499,14 грн. За період прострочення 21.03.2016р. 08.06.2016р. сума пені становить 14187,90 грн., сума 3 % річних 1052,50 грн., сума інфляційних 5238,91 грн.

За березень 2016 року за період прострочення 21.04.2016р. 08.06.2016р. сума пені становить 92664,32 грн., сума 3% річних 7395,03 грн., сума інфляційних 1836,18 грн.

За квітень 2016 року за період прострочення 21.05.2016р. 08.06.2016р. сума пені становить 186,51 грн., сума 3% річних 15,32 грн. інфляційні за цей період позивачем не заявлялись.

Таким чином, загальна сума пені становить 133854,17 грн., загальна сума 3% річних складає 10251,11 грн., загальна сума інфляційних 8409,87 грн. (розрахунки а.с.202-206, 248). В цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В іншій частині вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних судом відхиляються за їх безпідставністю.

Відповідачем також подано клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 90% (а.с.233-244).

В обґрунтування клопотання відповідач посилається на своє тяжке фінансове становище, що він не є розпорядником коштів, постачання газу населенню відбувалося за пільговими цінами, термін прострочення є незначним, борг повністю сплачений.

Згідно п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд має право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України визначено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Боржник не надав жодних та належних доказів відсутності коштів на рахунках чи відсутності або недостатності майна для погашення боргу. Боржник також не надав доказів загрози банкрутства в разі виконання судового рішення по даній справі.

При вирішенні спору судом були враховані заперечення боржника щодо обчислення санкцій, позовні вимоги в цій частині були задоволені частково. Належна до стягнення сума пені не є значною в порівнянні з основним зобовязанням за даним Договором.

З огляду на викладене, клопотання про зменшення санкцій судом відхиляється.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам та позовним вимогам, провадження у яких припинено.

В разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, на підставі ст. 117 ГПК України.

Керуючись ст.ст.49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Лубнигаз" (вул. Льва Толстого, буд. 87, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37500, ідентифікаційний код 39581002) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (вул. Кловський узвіз, буд. 9/1, м. Київ, 01021; ідентифікаційний код 30019801) 133854грн. 17 коп. пені, 8409грн. 87 коп. інфляційних, 10251грн. 11 коп. річних, 27627грн. 10 коп. відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Припинити провадження в частині стягнення 1689291грн. 49 коп. основного боргу.

4. В іншій частині у позові відмовити.

Повне рішення складено та підписано: 26.09.2016р.

Суддя Безрук Т.М.