ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2016 р.Справа № 922/1288/16

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Шарко Л.В.
при секретарі судового засідання Васильєвой Л.О.

розглянувши справу

за позовом Військова частина НОМЕР_1 (м. Харків) 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ДП "Харківський науково - дослідний та проектний інститут землеустрою" (м. Харків)
до 1) Харківського Університету повітряних сил (м. Харків) 2) Міністерства оборони України (м. Київ) 3) Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харкова Міністерства Оборони України (м. Харків)
про визнання права постійного користування
за участю представників:
позивача - Власенко К.О., довіреність № 148/9/18/17 від 11.01.2016 року,

Тлепов І.Є, довіреність б/н від 11.01.2016 року;

відповідача (ХУПС) - до перерви - не з`явився; після перерви - Ярова М. В., довіреність №350/176/2434/54 від 15.02.2016р.,

відповідача (МОУ) - Вельма І.О., довіреність № 220/817/д від 30.12.2015 року;

відповідача (КЕВ) - Волков І.М., довіреність №2310 від 28.04.2016 року;

третьої особи (ДП "ХНДПІЗ) - Котовчихіна О.В., довіреність № 70/01-651 від 12.09.2016 року;

прокурор - Волик О.Г., посвідчення № 035279 від 26.08.2015 року;

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 (м. Чугуїв) звернулась до господарcького суду Харківської області з позовною заявою до Харківського Університету повітряних сил (м. Харків), в якій просить визнати за позивачем право постійного користування земельною ділянкою у розмірі 3069,2 га, яка розташована в с. Благодатне (на території Комсомольської селищної ради) Зміївського району Харківської області.

Ухвалою суду від 21.04.16р. за позовною заявою було порушено провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 18.05.16р.

Ухвалою суду від 18.05.16р. залучено до участі у справі в якості співвідповідача Державне підприємство "Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою".

Ухвалою суду від 04.07.16р. залучено в якості співвідповідачів Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків Міністерства Оборони України та Міністерство Оборони України.

Ухвалою суду від 04.07.16р. задоволено повідомлення військового прокурора сил антитерористичної операції про вступ у справу.

22.07.16р. прокурор надав клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача правонаступника Виконавчого комітету Готвальдівської районної Ради народних депутатів працюючих.

Прокурор надав заяву (вх. № 30288 від 14.09.2016 року) в якій просить суд не розглядати дане клопотання, дану заяву було задоволено судом.

Ухвалою суду від 25.07.16р. за клопотанням представника відповідача (ДП "Харківський НД та проектний інститут землеустрою") вилучено зі складу співвідповідачів - ДП "Харківський НД та проектний інститут землеустрою" і залучено його до участі у справі в якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

14.09.16р. прокурор надав через канцелярію суду клопотання про призначення колегіального розгляду справи.

Статтею 15 Закону України № 2453-VІ Про судоустрій України і статус суддів" від 07.07.2010 року, встановлено, що справи у судах першої інстанції розглядаються суддею одноособово або колегією суддів.

Законодавчий припис щодо колегіального розгляду справ у судах першої інстанції кореспондується із ч. 1 ст. 4-6 ГПК України, згідно вимог якої справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

З аналізу матеріалів справи не вбачається, що дана справа є складною за своїм правовим характером.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що справа не є складною за своїм правовим характером, тому суд не вбачає необхідності призначення колегіального розгляду даної справи, тому відмовляє у задоволенні клопотання прокурора.

Прокурор надав клопотання про припинення провадження по справі (вх. №30287 від 14.09.16р.) посилаючись на те, що дана справа не підлягає розгляду в господарських судах, оскільки цей спір стосується визнання протиправних дій суб`єкта владних повноважень, вказує, що дана справа підлягає розгляду в адміністративному суді.

Суд, розглянувши дане клопотання відмовляє в його задоволенні з огляду на наступне.

Прокурор в клопотанні про припинення провадження по справі (а.с. №195-196) зазначає, що в даному випадку є спір про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень.

Слід зазначити, що предмет даного спору не включає в себе вимог щодо визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, тому посилання прокурора, що спір повинен вирішуватися в порядку адміністративного судочинства не підтверджуються. На підставі вищенаведеного, немає підстав для припинення провадження у справі.

20.09.16р. прокурор надав клопотання про застосування строків позовної давності (вх. №30883).

20.09.16р. представник Міністерства Оборони України надав клопотання про застосування строків позовної давності (вх. №30904).

20.09.16р. представник позивача надав додаткові письмові пояснення по справі, в яких позивач заперечує проти клопотання прокурора про застосування строку позовної давності та вказав, що строк позовної давності не пропущений.

Суд, розглянувши вищевказані клопотання відмовляє в їх задоволенні у зв`язку з наступним.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи Військова частина НОМЕР_1 не була першочерговим отримувачем державного акту на право користування земельною ділянкою, оскільки позивача на момент видачі самого Державного акту (1990 рік) не існувало, тому позивач не знав і не міг знати про помилку, допущену в Державному акті. Відомості про Військову частину НОМЕР_1 , як юридичну особу були внесені до ЄДРПОУ 29 листопада 2000 року.

Так, суд приходить до висновку, що технічна помилка при виготовленні державного акту була виявлена позивачем під час розгляду справи № 922/925/16, оскільки наявність такої помилки встановлено в рішенні від 13.06.16р. (а.с. № 43-53 том 2), яке набрало законної сили. Позов був поданий 28.03.2016 року, тому з цієї дати і почав відраховуватися трирічний перебіг строку позовної давності. Зважаючи на вищенаведене, на теперішній час, строк позовної давності не являється пропущеним.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотань про застосування строку позовної давності.

Враховуючи те, що норми ст. 65 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Рішенням Виконавчого комітету Готвальдівської районної Ради депутатів трудящих № 98 від 03.04.1990р. були затверджені матеріали по видачі державного акту на право користування землею полігона ХВВАУЛ їм. С.І. Грицівця Готвальдівського району Харківської області загальною площею 3069,2га.

Готвальдівською районною радою депутатів трудящих в 1990 році було видано полігону ХВВАУЛ їм. С.І. Грицівця Державний акт на право користування землею загальною площею 3069,2га. серії Б №047623, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 62.

Як вказує позивач в позовній заяві, у вищевказаному Державному акті була допущена помилка, а саме в назві землекористувача вказано - ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця. В рішенні про видачу державного акту вірно - полігон ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця Готвальдівського району Харківської області.

В позовній заяві позивач вказав, що станом на дату прийняття рішення (03.04.1990 року) та видачу Державного акту на право користування землею полігоном ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця Готвальдівського району Харківської області була військова частина НОМЕР_2 - державна юридична особа, яка мала печатку із зображенням Державного Герба України зі своїм найменуванням, кутовий штамп з відповідними реквізитами та утримувалась за рахунок коштів Державного бюджету України.

Таким чином, позивач зазначає, що в Державному акті на право користування землею в якості землекористувача повинна бути вказана військова частина НОМЕР_2 , яка на той час була полігоном ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця Готвальдівського району Харківської області.

Відповідно до основних положень Державної програми будівництва та розвитку Збройних Сил України на період до 2005 року на підставі вимог директиви Міністра оборони України від 27.01.2000 року №115/1/050 в 2000 році військова частина НОМЕР_2 (с. Благодатне, Харківська область) була перейменована у військову частину НОМЕР_3 .

31.08.2006 року військова частина НОМЕР_3 (с. Благодатне Харківська область) була розформована на підставі вимог директиви Міністра оборони України № Д-322/1/024 та увійшла як окремий підрозділ до складу військової частини НОМЕР_1 , Правонаступником військової частини НОМЕР_3 директивою Міністра оборони України визначено військову частину НОМЕР_1 (м. Чугуїв).

Тобто, правонаступником полігону ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця Готвальдівського району Харківської області на даний час є військова частина НОМЕР_1 (підтверджується довідкою начальника Харківського університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба від 17.12.2015 року №350/176/25-20/57, довідкою ТВО начальника управління оборонного планування штабу Командування Повітряних Сил Збройних Сил України від 06.01.2016 року №350/106/1/14).

Даний факт, також, підтверджується листом Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області № 5-20.20-0.3-477/2-15 від 04.12.2015р., в якому зазначено, що за формою 6-зем рахується Авіаційний полігон Військова частина НОМЕР_1 , який розташований на території Комсомольської селищної ради за межами населеного пункту, площею 3069,2 га (а.с. № 28 том 1).

На даний час, в зв`язку з помилкою в державному акті, військова частина НОМЕР_1 не може в повному обсязі скористатися правами землекористувача, передбаченими чинним законодавством, що і стало підставою для звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Право користування річчю (майном) - є одним з речових прав особи, яке виникає у особи на підставі та у випадках, передбачених законом.

Правомочність з користування земельною ділянкою, окрім іншого, може виникати у особи, на підставі державного акту, який передбачає реалізацію права особи користуватися майном.

Відповідно до статті 1 Земельного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України у встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до п. 2.1. постанови Пленуму ВГСУ від 17.05.2011 № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" після прийняття органом державної влади або місцевого самоврядування рішення про надання земельної ділянки у власність або в користування, затвердження результатів аукціону, укладення відповідної цивільно-правової угоди, набуття права власності на житловий будинок, будівлю, споруду особа має право на одержання земельної ділянки у власність або в користування і право вимагати оформлення документів, що посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).

Положеннями п. 2.3. постанови Пленуму ВГСУ від 17.05.2011 № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" передбачено, що державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій.

Відповідно до положень п. 2.7. постанови Пленуму ВГСУ від 17.05.2011р. № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" статтею 92 Земельного Кодексу України передбачено, що право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації; релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування". Однак ця норма не обмежує і не скасовує право постійного користування земельними ділянками, набуте іншими особами в установлених законодавством випадках станом на 01.01.2002 (див. Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 у справі № 1-17/2005).

Законність використання спірної земельної ділянки військовою частиною НОМЕР_1 підтверджується наступними доказами, зокрема:

- довідкою начальника КЕВ м. Харків від 23.06.2016 року №3162. Із даної довідки з`ясовано, що земельна ділянка площею 3069,2 га надана для полігона ХВВАУЛ в 1990 році та обліковується за військовою частиною НОМЕР_1 з 2006 року (тобто з моменту розформування полігона ХВВАУЛ - військової частини НОМЕР_3 ). Після розформування полігона ХВВАУЛ (військова частина НОМЕР_3 ) правонаступником військового містечка № НОМЕР_4 та земельної ділянки площею 3069,2 га визначено військову частину НОМЕР_1 . Земельна ділянка військового містечка № НОМЕР_4 використовується за призначенням, претензій до військової частини НОМЕР_1 у КЕВ м. Харків немає. Тобто, сама державна установа, на яку Міністром оборони України покладена відповідальність за облік земельних ділянок в Збройних Силах України, підтверджує, що земельна ділянка площею 3069,2 га використовується військовою частиною НОМЕР_1 на законних підставах.

- відомістю наявності та використання земель оборони по КЕВ м. Харків станом на 01.01.2016 року - форма 405 А, яка підтверджує приналежність спірної земельної ділянки площею 3069,2 га військовій частині НОМЕР_1 ;

- листом начальника відділу Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області від 04.12.2015 року №5-20.20-0.3-477/2-15 "згідно статистичної звітності "Про наявність земель та розподіл їх за власниками землі, землекористувачами, угіддями та видами економічної діяльності" по формі 6-3ЕМ станом на 01.07.2015 року рахується користувач: Авіаційний полігон військової частини НОМЕР_1 (шифр 76 Землі Оборони). Вилучення земель з користування авіаційного полігона не відбувалось, земельна ділянка використовується за цільовим призначенням, зміни цільового призначення не відбувалось".

Також, рішенням господарського суду Харківської області від 13.06.16р. по справі №922/925/16, яке було залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.08.16р., вже досліджувалося питання приналежності спірної земельної ділянки. Під час вивчення даного питання суд дійшов висновку, що в Державному акті на право користування землею серії Б №047623, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право користування землею за №62, була допущена помилка (а.с. № 43-53 том 2).

Таким чином, в рішенні виконавчого комітету Готвальдівської районної ради депутатів трудящих № 98 від 03.04.1990р. про видачу державного акту вірно зазначено землекористувачем - полігон ХВВАУЛ ім. С.І. Грицівця, правонаступником якого є військова частина НОМЕР_1 . Втім, в державному акті на право користування землею серії Б № 047623, який був виданий на виконання рішення № 98 від 03.04.1990р., була допущена описка, та зазначено землекористувачем - ХВВАУЛ ім. С.І.Грицівця.

Відповідь на питання приналежності спірної земельної ділянки також надана в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 01.10.2015 року по справі К/800/18869/13 (а.с. № 166-171 том 1). В даній ухвалі зазначається, що спірна земельна ділянка, площею 3069,2 га (військове містечко №265 в с. Благодатне Зміївського району Харківської області) перебуває на обліку та балансі КЕВ м. Харків. Земельна ділянка надана у користування Міністерству оборони України для навчальних цілей згідно з рішенням Ради Міністрів України УРСР від 23.02.1973 року № 90-ДС та закріплена за військовою частиною НОМЕР_1 .

Стаття 152 Земельного кодексу України, встановлює способи захисту прав на земельні ділянки. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Згідно з частиною 3 статті 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання прав.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Заперечення відповідачів не підтвердились достатніми і допустимими доказами, тому з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними, правомірними, обґрунтованими та доведеними наявними в матеріалах справи належними доказами, не спростованими відповідачами, тому є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.ст. 44, 49 ГПК України. В процесі розгляду даної справи представник позивача заявив клопотання про залишення судових витрат за позивачем.

Суд, розглянувши дане клопотання, задовольняє його як таке, що не суперечить вимогам діючого законодавства, та залишає судові витрати за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1, 92, 116, 125, 152 Земельного кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати за Військовою частиною НОМЕР_1 (код за ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) право постійного користування земельною ділянкою у розмірі 3069,2 (три тисячі шістдесят дев`ять цілих дві десятих) гектари, яка розташована в с. Благодатне (на території Комсомольської селищної ради) Зміївського району Харківської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.09.2016 р.

Суддя Л.В. Шарко