ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2016 р. Справа № 911/1752/16

Господарський суд Київської області у складі судді Бацуци В. М.

при секретарі судового засідання Белишевій А. В.

за участю представників учасників процесу:

від позивача: ОСОБА_1 (договір б/н від 11.02.2015 р. про надання правової допомоги);

від відповідача: не зявились;

розглянувши матеріали справи

за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_2, м. Київ

до Публічного акціонерного товариства „Страхова компанія „Скайд, с. Старі Петрівці, Вишгородський район

про стягнення 104 216, 68 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ФОП ОСОБА_2 звернувся в господарський суд Київської області із позовом до ПАТ „Страхова компанія „Скайд про стягнення 103 016, 68 грн страхового відшкодування, 1 200, 00 грн збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем неналежним виконанням відповідачем свого обовязку щодо виплати позивачу у повному обсязі страхового відшкодування за страховим випадком, а саме дорожньо-транспортною пригодою, що відбулась 11.05.2013 р. і внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб автомобіль „Dodge Charger, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належав і перебував під керуванням ФОП ОСОБА_2, згідно з договором № 475-20 добровільного страхування наземного транспорту від 18.02.2013 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 01.06.2016 р. порушено провадження у справі № 911/1752/16 за позовом ФОП ОСОБА_2 до ПАТ „Страхова компанія „Скайд про стягнення 104 216, 68 грн і призначено її розгляд у судовому засіданні за участю представників учасників процесу на 29.06.2016 р.

29.06.2016 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 13.07.2016 р.

13.07.2016 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 27.07.2016 р.

27.07.2016 р. у судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, хоча про судове засідання був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання суд не повідомив, відзив на позовну заяву та інші документи, витребувані судом, не надав.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за відсутності відзиву на позовну заяву за наявними у ній матеріалами.

За наслідками судового засідання судом оголошено вступну і резолютивну частини рішення у даній справі.

Заслухавши пояснення представників учасників процесу, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

11.05.2013 р. о 14 годині 10 хвилин на 271 км автодороги „Київ Одеса відбулась дорожньо-транспортна пригода (надалі дтп) за участю транспортного засобу автомобіля „Dodge Charger, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належав і перебував під керуванням ФОП ОСОБА_2, та транспортного засобу - автомобіля „ВАЗ-2103, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належав перебував під керуванням фізичної особи ОСОБА_3

У процесі розгляду справи судом встановлено, що на момент скоєння дтп право власності фізичної особи ФОП ОСОБА_2 на транспортний засіб - автомобіль „Dodge Charger, реєстраційний номер НОМЕР_1, підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії ААС № 585751, наявним у матеріалах справи.

Крім того, вищевказані обставини та обставини дтп і наявність вини ФОП ОСОБА_2 у скоєнні вищевказаної дтп підтверджуються Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.09.2014 р. у справі № 5-2669км14 та іншими матеріалами вказаної справи, наявними у матеріалах справи.

У процесі розгляду справи судом встановлено, що на момент скоєння дтп майнові інтереси ФОП ОСОБА_2, повязані із володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом автомобілем „Dodge Charger, реєстраційний номер НОМЕР_1, були застраховані згідно з договором № 475-20 добровільного страхування наземного транспорту від 18.02.2013 р., укладеним між власником вказаного транспортного засобу - ФОП ОСОБА_2 та ПАТ „Страхова компанія „Скайд.

Вартість матеріального збитку транспортного засобу - автомобіля Dodge Charger, реєстраційний номер НОМЕР_1, пошкодженого внаслідок дтп, що сталась 11.05.2013 р. з вини водія ФОП ОСОБА_2, склала 217 566, 79 грн, що підтверджується протоколом огляду колісного транспортного засобу від 20.06.2014 р., висновком № 738 від 23.06.2014 р. експертного дослідження, проведеним і складеним фізичною особою підприємцем, оцінювачем ОСОБА_4, наявними у матеріалах справи.

Відповідно до умов договору страхування, на підставі заяви про виплату страхового відшкодування від 17.04.2014 р., страхового акту № 90 від 13.08.2014 р., розрахунку страхового відшкодування, 03.09.2014 р. відповідачем було лише частково виплачено страхове відшкодування позивачу - ФОП ОСОБА_2 у розмірі 139 134, 31 грн (розмір франшизи згідно умов договору 0, 00 грн), що підтверджується платіжним дорученням № 2246 від 03.09.2014 р. на суму 139 134, 31 грн, позовною заявою б/н від 16.04.2016 р., наявними у матеріалах справи.

Як було зазначено вище, позивач у своїй позовній заяві, крім інших вимог, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 103 016, 68 грн страхового відшкодування.

З приводу вказаної позовної вимоги позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Регулювання відносин страхування здійснюється Цивільним кодексом України, Законом України „Про страхування, та іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором страхування, правилами страхування, затвердженими страховою компанією.

Згідно з ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 990 цього ж кодексу страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Статтею 991 цього ж кодексу закріплено положення, згідно з яким страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі:

1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації;

2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку;

3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку;

4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала;

5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Аналогічні вищевказані норми Цивільного кодексу України закріплені у ст. ст. 16, 25, 26 Закону України „Про страхування.

Згідно з п. 4.3.7. додатку № 1 до договору страхування страховик зобовязаний виплатити, при настанні страхового випадку, страхове відшкодування страхувальнику у порядку та на умовах, що передбачені цим договором, протягом 20 робочих днів після складання страхового акту та прийняття рішення про здійснення такої виплати.

Частиною 1 ст. 530 цього ж кодексу закріплено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У встановлений договором строк і станом на час розгляду справи відповідач обовязок щодо виплати у повному обсязі страхового відшкодування не виконав і його основна заборгованість перед позивачем складає 78 432, 48 грн., що підтверджується договором № 475-20 добровільного страхування наземного транспорту від 18.02.2013 р., Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.09.2014 р. у справі № 5-2669км14 та іншими матеріалами вказаної справи, протоколом огляду колісного транспортного засобу від 20.06.2014 р., висновком № 738 від 23.06.2014 р. експертного дослідження, проведеним і складеним фізичною особою підприємцем, оцінювачем ОСОБА_4, заявою про виплату страхового відшкодування від 17.04.2014 р., страховим актом № 90 від 13.08.2014 р., розрахунком страхового відшкодування, 03.09.2014 р., платіжним дорученням № 2246 від 03.09.2014 р. на суму 139 134, 31 грн, позовною заявою б/н від 16.04.2016 р., наявними у матеріалах справи.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У процесі розгляду справи позивачем у відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, що б підтверджували вартість завданого матеріального збитку пошкодженому транспортного засобу у заявленому розмірі, а саме у розмірі 242 150, 99 грн.

Докази, додані позивачем до позовної заяви при зверненні в суд, на підтвердження вартості завданого матеріального збитку пошкодженому транспортного засобу у заявленому розмірі - 242 150, 99 грн, а саме рахунок-фактура № 97 від 15.07.2014 р. на суму 242 150, 99 грн та ремонтна калькуляція до нього не є належними доказами та не підтверджують дійсний розмір вартості завданого матеріального збитку транспортного засобу - автомобіля Dodge Charger, реєстраційний номер НОМЕР_1, пошкодженого внаслідок дтп, що сталась 11.05.2013 р. з вини водія ФОП ОСОБА_2, оскільки у відповідності до положень п. 7.2. додатку № 1 до договору № 475-20 добровільного страхування наземного транспорту від 18.02.2013 р. у даному випадку належними документами, на підставі яких визначається розмір заподіяної шкоди, є висновок спеціаліста автотоварознавця або аварійного комісара страховика, експертної установи чи організації.

У процесі розгляду справи відповідачем у відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, що б підтверджували належне виконання ним свого обовязку щодо виплати позивачу страхового відшкодування та визначення дійсного (реального) розміру вартості завданого матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу.

Докази, додані позивачем до позовної заяви при зверненні в суд, на підтвердження належного виконання відповідачем свого обовязку щодо виплати страхового відшкодування та визначення дійсного (реального) розміру вартості завданого матеріального збитку транспортного засобу, а саме звіт № 1080 від 14.04.2014 р. про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу: Dodge Charger держ. № НОМЕР_1, проведений і складений фізичною особою підприємцем, оцінювачем ОСОБА_5 та додатки до нього не є належними доказами та не підтверджують дійсний розмір вартості завданого матеріального збитку транспортного засобу - автомобіля Dodge Charger, реєстраційний номер НОМЕР_1, пошкодженого внаслідок дтп, що сталась 11.05.2013 р. з вини водія ФОП ОСОБА_2, оскільки у такому звіті значно занижено вартість окремих деталей, а також в переліку відсутні деталі, що підлягають заміні, тощо.

Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача основної заборгованості по страховому відшкодуванню за договором № 475-20 добровільного страхування наземного транспорту від 18.02.2013 р. у розмірі 78 432, 48 грн.

Крім того, позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь 1 200, 00 грн збитків, понесених позивачем на оплату експертного дослідження, проведеного фізичною особою підприємцем, оцінювачем ОСОБА_4, за наслідками якого складено висновок № 738 від 23.06.2014 р. експертного дослідження.

З приводу вказаної позовної вимоги позивача суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 ст. 225 цього ж кодексу передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим субєктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобовязання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобовязання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у звязку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного звязку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини боржника у заподіянні збитків.

У процесі розгляду справи судом встановлено, що у звязку із неналежним виконанням відповідачем свого обовязку щодо виплати страхового відшкодування та визначення дійсного (реального) розміру вартості завданого матеріального збитку транспортного засобу позивача, останньому було завдано збитків у загальному розмірі 1 200, 00 грн, що полягають та були понесені на оплату експертного дослідження, проведеного фізичною особою підприємцем, оцінювачем ОСОБА_4, за наслідками якого складено висновок № 738 від 23.06.2014 р. експертного дослідження, замовленого для визначення дійсного (реального) розміру вартості завданого матеріального збитку транспортного засобу позивача, що підтверджується висновком № 738 від 23.06.2014 р. експертного дослідження, проведеним і складеним фізичною особою підприємцем, оцінювачем ОСОБА_4, квитанцією до прибуткового касового ордера № 28 від 20.06.2014 р. на суму 1 200, 00 грн, наявними у матеріалах справи, у звязку із чим у позивача виникло право на стягнення збитків - відшкодування витрат на оплату експертного дослідження.

Отже, вимоги позивача про стягнення із відповідача збитків у розмірі 1 200, 00 грн, понесених позивачем на оплату експертного дослідження, проведеного фізичною особою підприємцем, оцінювачем ОСОБА_4, за наслідками якого складено висновок № 738 від 23.06.2014 р. експертного дослідження, є законними і обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини справи, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Страхова компанія „Скайд (ідентифікаційний код 16295210) на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) 78 432 (сімдесят вісім тисяч чотириста тридцять дві) грн 48 (сорок вісім) коп. страхового відшкодування, 1 200 (одна тисяча двісті) грн 00 (нуль) коп. збитків та судові витрати 1 194 (одна тисяча сто девяносто чотири) грн 49 (сорок девять) коп. судового збору.

3. Відмовити в задоволенні інших позовних вимог.

Суддя В.М.Бацуца

Повний текст рішення підписаний

05 серпня 2016 р.