РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року Справа № 902/489/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Коломис В.В. , суддя Павлюк І. Ю.

при секретарі судового засідання Величко К.Я.

за участю представників сторін:

позивача: представник не з`явився

відповідача: представник не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача військової частини НОМЕР_1 на рішення господарського суду Вінницької області від 09.08.16р. у справі № 902/489/16 (суддя Яремчук Ю.О.)

за позовом Військової частини НОМЕР_1

до відповідача Фізичної особи-підприємця Макарчука Олександра Володимировича

про стягнення 24195 грн. 80 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області у справі №902/489/16 від 09.08.16р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що зобов`язання за укладеним договором перевезення вантажів дорожніми транспортними засобами сторонами виконані повністю, приймання-передачу послуг оформлено без будь-яких зауважень і претензій відповідним актом, який підписано та скріплено печатками сторін. Позивач повністю оплатив вартість виконаних відповідачем послуг, які були визначені сторонами в укладеному між ними договорі.

При укладанні договору обидві сторони спрямовували їх на настання реальних наслідків у вигляді виконання зобов`язань по виконанню послуг з перевезення вантажів дорожніми транспортними засобами.

А аудиторський звіт № 234/1/31/79 (про результати позапланового внутрішнього фінансового аудиту фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.06.2013 року по 24.11.2014 року) не є належним і допустимим доказом порушення відповідачем зобов`язань за договором.

Будь-яких інших доказів, які стверджували б наявність у позивача боргу у сумі 24195,80 грн., неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань сторони суду не надали.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 09.08.16р. у справі 902/489/16 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Крім того, апелянт, як на підставу скасування рішення суду першої інстанції, посилається на те, що саме аудиторським звітом №234/1/31/79 (про результати позапланового внутрішнього фінансового аудиту фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.06.2013 року по 24.11.2014 року) встановлено зайве нарахування 24195,80 грн. у вартості вантажних перевезень військової техніки. Оскільки виконавцем послуг було неправомірно прораховано вартість накладних витрат, що у свою чергу вплинуло на собівартість доставки однієї одиниці майна по узгодженим маршрутам, а також, на думку позивача, завищено витрати на дизельне пальне, то зайво отримана у такий спосіб сума грошових коштів (24195,80 грн.) підлягає поверненню замовнику транспортних послуг.

Додатково позивач при подачі апеляційної скарги заявив клопотання про надання йому відстрочки у сплаті судового збору. Таке клопотання судом апеляційної інстанції задоволено, надано відстрочку у сплаті судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення Рівненським апеляційним господарським судом за результатом розгляду апеляційної скарги.

До початку розгляду апеляційної скарги від позивача надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі представника, судовий збір не має можливості сплатити, оскільки вищестоящий розпорядник грошових коштів вказані суми для зазначених потреб на підставі поданої заявки не виділив, оскільки мало місце неповне подання документів для вчинення такої фінансової дії. При подачі повторної заявки усі недоліки усунуті, оплата має бути проведена у найкоротший час.

Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого він просить суд рішення господарського суду Вінницької області від 09.08.16р. залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з підстав, викладених у відзиві, зокрема зазначає, що в своїй апеляційній скарзі позивач знову переписує позовну заяву, тоді коли він має вказати апеляційному суду, які порушення матеріального чи процесуального права було допущено судом першої інстанції.

Натомість, позивач в апеляційній скарзі намагається обґрунтувати свої позовні вимоги, викласти обставини справи. Проте суд першої інстанції вже дослідив дані обставини, дав їм вірну оцінку, прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Рівненський апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 09.08.16р. у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу скаржника - без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів статті 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

За змістом частини 1-2 статті 11 Цивільного кодексу (ЦК) України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вбачається із матеріалів справи між Військовою частиною НОМЕР_1 та фізичною особою-підприємцем Макарчуком Олександром Володимировичем (далі - Відповідач) був укладений договір № 25 від 21.10.2013 з перевезення вантажів дорожніми транспортними засобами (далі по тексту постанови також - Договір №25).

За своєю правовою природою вказаний договір є договором підряду.

Оскільки статтею 627 ЦК України (частина 1) визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, між сторонами Договору №25 були досягнуті наступні його умови.

Пунктом 1.1 Договору №25 відповідач зобов`язується надати позивачу послуги з перевезення великогабаритного військово-технічного майна (2-х машин розгородження ИМР-Р та 5-ти плаваючих транспортерів ПТС-2) автомобільним транспортом, а Позивач зобов`язується оплатити надані послуги.

Відповідно до п.2.1. Договору №25 вартість наданих послуг з перевезення майна зазначена у додатку №1 до чинного договору (додаток №1 протокол узгодження вартості наданих послуг).

Відповідно до приписів статей 837, 843 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. У договорі підряду визначається ціна роботи.

Між сторонами було погоджено, що сума договору складає 99900 грн. 00 коп. без ПДВ (п.2.2. договору).

Відповідно до п. 5.1 Договору №25 сторони у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань за цим договором несуть взаємну матеріальну відповідальність згідно з чинним в Україні законодавством.

Згідно з п. 10.1 Договору №25 його невід`ємною частиною є додаток №2, яким узгоджено відстані перевезення майна автомобільним транспортом, додатки №3 та №4, якими встановлено розрахунок вартості послуг з перевезення вантажів дорожніми транспортними засобами (49.41.1), (послуги з перевезення великогабаритного військово-технічного майна автомобільним транспортом).

Відповідно до додатку № 2 до Договору №25 відстань перевезення м. Охтирка - м. Ніжин складає 370 км, м. Охтирка - смт. Черкаське - 270 км, а вартість доставки однієї одиниці майна за двома маршрутами, погоджена Додатками №3 та №4 до договору встановлена однакова - в розмірі 14271,43 грн.

Умовами Договору №25 було узгоджено, що військова частина НОМЕР_1 оплачує відповідачу надані послуги після підписання Акту прийому-передачі.

Частина перша ст. 193 ГК України передбачає, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Послуги по перевезенню вантажу виконавцем за Договором №25 були здійснені у грудні 2013 року у обсязі, узгодженому сторонами (а.с.39-43).

Після перевезення техніки та підписання акту прийому-передачі наданих послуг, позивачем були виконані свої обов`язки, а саме сплачено вартість послуг в повному обсязі. Кошти в сумі 99900,00 грн. були перераховані ФОП Макарчук О.В. згідно платіжних доручень від 20.02.2014, а саме: №59 на суму 14271,43 грн. (дата оплати 30.04.2014); №60 на суму 14271,43 грн. (дата оплати 30.04.2014); №61 на суму 14271,43 грн. (дата оплати 05.05.2014); №62 на суму 14271,43 грн. (дата оплати 05.05.2014 року); №63 на суму 14271,43 грн. (дата оплати 05.05.2014); №64 на суму 14271,43 грн. (дата оплати 05.05.2014); №65 на суму 14271,42 грн. (дата оплати 05.05.2014).

Зазначених обставин не заперечує позивач, оскільки сам про це зазначає у позовній заяві, претензіях, які додаються до позовної заяви та Аудиторському звіті від 24.12.2014 №234/1/31/79.

Таким чином Договір №25 виконаний сторонами у повному обсязі.

У 2014 році Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту та фінансового контролю м. Чернігів проведено позаплановий внутрішній фінансовий аудит фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.06.2013 по 24.11.2014, за результатами якого складено аудиторський звіт від 24.12.2014 №234/1/31/79 (далі Аудиторський звіт).

За результатами аудиту встановлено, що військовою частиною зайво переплачено кошти по виконанню договору №25 від 21.10.2013 на загальну суму 24195,80 грн. (20090,30 грн. + 4105,50 грн.) внаслідок завищення вартості наданих послуг з автоперевезень.

В підсумку Аудитом встановлено, що військовою частиною зайво переплачено кошти по виконанню договору №25 від 21.10.2013 на загальну суму 24195,80 грн. внаслідок завищення вартості наданих послуг з автоперевезень.

В обґрунтування позовних вимог позивач до позовної заяви додає витяг із Аудиторського звіту (а.с. 19-26).

У розділі 3.2 Аудиторського звіту серед пропозицій та рекомендацій, які викладені за результатами проведеного аудиту, містяться рекомендації: пункт 8. В термін до 23 січня 2015 року прийняти рішення щодо відшкодування завищення вартості наданих послуг з автоперевезень при виконанні договору №25 від 21.10.13р. на суму 20090,30грн.; пункт 22. В термін до 23 січня 2015 року прийняти рішення щодо ризику завищення вартості наданих послуг з автоперевезень на суму 4105,50грн.

Відповідачу були направлені претензії за вихідними №2914 від 14.09.2015 та №2301 від 27.05.2016 з проханням погасити переплату за надані послуги, які залишені без задоволення.

У позовній заяві, обґрунтовуючи позов, позивач покликається на норми статей Господарського кодексу України (173, 193) та Цивільного кодексу України (11, 526, 610) та приходить до висновку, що відповідачем було порушено умови Договору №25 внаслідок завищення вартості наданих послуг по перевезенню вантажів на суму 24195,80 грн.

Рівненський апеляційний господарський суд за результатами розгляду матеріалів справи приходить до висновку, що позивачу у позові слід відмовити.

За змістом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У даному випадку такої обставини, як порушення виконання Договору №25 чи його невиконання взагалі, позивач жодними належними та допустимими письмовими доказами не довів. Навпаки, матеріали справи підтверджують належне виконання таких зобов`язань.

Лише висновок осіб, які здійснювали аудиторську перевірку, що має місце завищення вартості перевезення за Договором №25 на загальну суму 24195,80 грн., не може бути покладений в основу звинувачень відповідача у порушенні виконання зобов`язання.

Аудитори вдалися до аналізу накладних витрат відповідача!, не маючи, окрім Договору №25 із Додатками, товарно-транспортних накладних та акту виконаних робіт, жодних документів первинного бухгалтерського обліку виконавця, пов`язаних із виконанням останнім взятих на себе зобов`язань і в кінцевому результаті припустили, що накладні витрати "мають становить приблизно 2000,00грн." А за таких показників, на думку аудиторів, змінюється і собівартість перевезень, що у кінцевому рахунку призводить до ризику завищення вартості наданих послуг на суму 4105,50грн.

Також аудиторами встановлено перевищення витрат на дизельне паливо, із того розрахунку, що на 100 кілометрів шляху автомобілем FREIGHTLINER з причепом витрата пального не повинна перевищувати 40 літрів (при цьому використовувалася інформація, взята на WEB-порталах спеціалізованих автотранспортних підприємств). При цьому жодного посилання на вагу вантажу, який у таких випадках повинен обов`язково враховуватися, виходячи із відомостей товарно-транспортних накладних даний підрозділ Аудиторського висновку не містить.

Відтак у цьому випадку визначальним для аудитора була лише відстань, яку проїжджає автомобіль FREIGHTLINER з причепом.

Разом з тим при перевірці аудитором (аудиторами) не було враховано що для перевезення специфічного вантажу (військової бойової техніки) був задіяний спецтранспорт - автомобіль з напівпричепом тралом, що передбачає рух автомобіля у два кінці (подача автотранспорту під завантаження та перевезення: «Ніжин-Охтирка-Ніжин», тобто, 370км х 2 = 740 км. У вказаному Аудиторському звіті з незрозумілих причин розрахунок проведений на відстань 370 км.

При визначенні вартості накладних витрат при укладенні вказаного Договору сторони брали за основу не відстань перевезення, як вказано в Аудиторському звіті, а складність перевезення, вага та габаритні розміри вантажу, що перевозився.

Так, у випадку перевезення вантажу за маршрутом Охтирка - Ніжин перевозився великогабаритний вантаж вагою 23 тон (ПТС-2), а у випадку перевезення вантажу за маршрутом Охтирка-Черкаське перевозився великогабаритний вантаж вагою 44 тон (ІМР-2).

При здійсненні перевезення великогабаритного вантажу у будь якому випадку мають бути дотримані як Правила дорожнього руху так і Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 в частині швидкісного режиму.

Понижений швидкісний режим при здійсненні перевезення великогабаритного вантажу впливає на витрати пального у сторону його збільшення.

Як зазначив відповідач у своєму відзиві на апеляційну скаргу, при підрахунку паливно-мастильних матеріалів він керувався Наказом Держдепартаменту України №43 від 10.02.1998 року «Норми витрат палива та мастильних матеріалів на автотранспорті».

Відтак "корегування" позивачем вартості витрат на дизельне пальне через Аудиторський висновок є безпідставним та таким, що направлений на зміну ціни Договору №25 у сторону його зменшення.

Відповідно до статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

У разі незгоди із умовами договору, навіть після того, як він був виконаний, сторона договору вправі визнати його недійсним повністю чи у частині.

Однак до матеріалів справи не додано позивачем доказів того, що він скористався таким правовим інструментом.

Рівненський апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду, що аудиторський звіт № 234/1/31/79 (про результати позапланового внутрішнього фінансового аудиту фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.06.2013 року по 24.11.2014 року) не є належним і допустимим доказом порушення відповідачем зобов`язань за договором.

Будь-яких інших доказів, які стверджували б наявність у відповідача боргу перед позивачем у сумі 24195,80 грн., неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань, позивач ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надав.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

За цих обставин є правомірним висновок господарського суду Вінницької області про відмову позивачу у задоволенні його позову.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, Рівненський апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з врахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Враховуючи ту обставину, що Рівненським апеляційним господарським судом для позивача, за його ж клопотанням, було надано відстрочку у сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на підставі статті 8 Закону України "Про судовий збір" до ухвалення судового рішення (даної постанови), з позивача - військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), який не звільнений від сплати судового збору в установленому Законом порядку, підлягає стягненню у доход Державного бюджету України 1515грн.80коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказу слід доручити господарському суду Вінницької області.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 від 18.08.16р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Вінницької області від 09 серпня 2016 року у справі №902/489/16 залишити без змін.

Стягнути із військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) в доход державного бюджету України 1515грн.80коп. - судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказу доручити господарському суду Вінницької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №902/489/16 повернути господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Павлюк І. Ю.