КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2016 р. Справа№ 44/380-б

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Доманської М.Л.

Ткаченка Б.О.

за участю представників:

від скаржника: Поліщук Р.М. - довіреність № 1 від 13.05.16;

від ПАТ "Акціонерний комерційний банк "Київ": Прядко А.М. - довіреність № 14 від 23.06.16;

від ТОВ "Житловик": Островський С.В. - довіреність № б/н від 10.05.16;

від ДП "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування": Маслакова І.Ю. - довіреність № 042/9/1/7-07 від 18.01.16;

від ДП "Науково-дослідний і проектний інститут містобудування": Шмалько Ю.О. - довіреність № 1170/9/1/7-07 від 13.09.16;

від ТОВ "Житловик»: ліквідатор Гороховський А.В. - постанова суду від 22.10.2012 у даній справі;

від кредитора ОСОБА_8: адвокат Лошаков Д.С. - договір-доручення про надання правової допомоги № 076/01/206 від 22.07.16;

від кредитора ОСОБА_10: адвокат Лошаков Д.С. - договір-доручення про надання правової допомоги № 130/02/2015 від 12.12.15;

від кредитора ОСОБА_11: адвокат Лошаков Д.С. - договір-доручення про надання правової допомоги № 072/01/2016 від 22.07.16;

від кредитора ОСОБА_12: адвокат Лошаков Д.С. договір-доручення про надання правової допомоги № 090/01/2016 від 10.08.16;

від кредитора ОСОБА_13: адвокат Лошаков Д.С. - договір-доручення про надання правової допомоги № 077/01/2016 від 22.07.16;

за участю ОСОБА_14 - паспорт серії НОМЕР_1, виданий Шевченківським РУ ГУ МВС України від 23.11.96;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеграл-П" на ухвалу господарського суду міста Києва від 07.07.2016 у справі № 44/380-б (суддя Пасько М.В.)

за заявою державного підприємства «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування», м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Житловик», м. Київ,

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» звернулося до суду з заявою про порушення справи про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Житловик", оскільки останнє має заборгованість перед заявником в сумі 285132 грн. 50 коп. і неспроможне її погасити.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.06.2010 порушено провадження у справі 44/380-б.

Постановою господарського суду міста Києва від 22.10.2012 ТОВ "Житловик" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Гороховського А.В. (ліцензія серії АГ № 580341 від 10.08.2011), якого зобов'язано провести ліквідаційну процедуру, надати звіт, ліквідаційний баланс.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.06.2014 задоволено клопотання ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Гороховського А.В. та визнано організатора аукціону - товарну біржу "Перша Універсальна Біржа "Україна" учасником провадження у справі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.05.2015 відмовлено в задоволенні клопотання Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі міста Києва про усунення арбітражного керуючого Гороховського А.В. від виконання обов'язків ліквідатора ТОВ "Житловик".

06.08.2015 ліквідатором товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Техбудлізинг" Бойко А.І. до господарського суду міста Києва за вих. № 8 подана скарга на дії та бездіяльність ліквідатора. На вказаній скарзі відсутній підпис Бойко А.І. (а.с. 5 т.1 матеріалів оскарження).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.10.2015 у справі № 44/380-б відмовлено в задоволенні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Техбудлізинг" на дії та бездіяльність ліквідатора ТОВ "Житловик" арбітражного керуючого Гороховського А.В.; задоволено клопотання ліквідатора про надання згоди на продаж майна ТОВ "Житловик", що є предметом застави, забезпечення вимог публічного акціонерного товариства „Акціонерний комерційний банк „Київ", зокрема, майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено: 77 квартир, загальною площею 8 346,47 кв.м. у житловому будинку, який будується за адресою м. Київ, проспект Науки, 66-70, а саме квартир №7, 10, 11, 14, 15, 17, 19, 22, 23, 27, 30, 31, 33, 35, 38, 39, 41, 42, 43, 45, 46, 47, 49, 57, 59, 62, 64, 67, 70, 71, 74, 75, 76, 78, 79, 80, 82, 83, 87, 88, 90, 94, 96, 99, 100, 102, 103, 104, 107, 110, 112, 114, 115, 118, 120, 124, 128, 129, 130, 131, 132, 133, 134, 135, 136, 137, 142, 148, 151, 152, 156, 157, 158, 160, 164, 169, 170 згідно іпотечного договору від 30.07.2007.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2015 по справі № 44/380-б апеляційна скарга ТОВ "Лізингова компанія "Техбудлізинг" залишена без задоволення, а ухвала господарського суду міста Києва від 15.10.2015 залишена без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2016 касаційну скаргу ТОВ "Лізингова Компанія "Техбудлізинг" задоволено, постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2015 та ухвалу господарського суду міста Києва від 15.10.2015 скасовано, справу № 44/380-б в зазначеній частині направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.07.2016 у справі № 44/380 -б (суддя Пасько М.В.) відмовлено в задоволенні клопотання ліквідатора боржника про зупинення розгляду справи № 44/380-б в частині розгляду скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Техбудлізинг" на ліквідатора боржника та клопотання ліквідатора боржника про надання дозволу на продаж майна боржника; відмовлено в задоволенні клопотання ліквідатора боржника про витребування доказів; відмовлено в задоволенні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Техбудлізинг" на дії та бездіяльність ліквідатора боржника арбітражного керуючого Гороховського А.В.; задоволено клопотання ліквідатора боржника арбітражного керуючого Гороховського А.В. про надання згоди на продаж майна товариства з обмеженою відповідальністю "Житловик", що є предметом застави; надано ліквідатору товариства з обмеженою відповідальністю "Житловик" арбітражному керуючому Гороховському А.В. згоду на продаж майна товариства з обмеженою відповідальністю "Житловик", яке є предметом забезпечення вимог заставодержателя - публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Київ", а саме: майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, а саме майнових прав на наступні 77 квартир, загальною площею 83.46, 47 кв. м. у житловому будинку, який будується за адресою м. Київ, проспект Науки, 66-70, а саме квартир №№ 7, 10, 11, 14, 15, 17, 19, 22, 23, 27, 30, 31, 33, 35, 38, 39, 41, 42, 43, 45, 46, 47, 49, 57, 59, 62, 64, 67, 70, 71, 74, 75, 76, 78, 79, 80, 82, 83, 87, 88, 90, 94, 96, 99, 100, 102, 103, 104, 107, 110, 112, 114, 115, 118, 120, 124, 128, 129, 130, 131, 132, 133, 134, 135, 136, 137, 142, 148, 151, 152, 156, 157, 158, 160, 164, 169, 170 згідно іпотечного договору від 30.07.07.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, товариство з обмеженою відповідальністю "Інтеграл-П" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу в частині відмови у задоволенні скарги ТОВ "Інтеграл-П", як правонаступника ТОВ "Лізингова компанія "Техбудлізинг", на дії та бездіяльність ліквідатора ТОВ "Житловик" Гороховського А.В., в частині задоволення клопотання ліквідатора боржника Гороховського А.В. про надання згоди на продаж майна ТОВ "Житловик", що є предметом застави ПАТ "АКБ "КИЇВ", та прийняти нове судове рішення, яким усунути арбітражного керуючого Гороховського А.В. від виконання обов'язків ліквідатора у справі № 44/380-б про банкрутство ТОВ "Житловик"; призначити ліквідатором ТОВ "Житловик" арбітражного керуючого Григоренко Ольгу Михайлівну; відмовити у задоволенні клопотання ліквідатора боржника Гороховського А.В. про надання згоди на продаж майна ТОВ "Житловик", що є предметом застави.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали не виконано вказівки Вищого господарського суду України, що містяться в постанові від 15.03.2016, а також не надано правової оцінки доводам, викладеним в доповненнях до скарги на дії та бездіяльність ліквідатора, чим порушено норми матеріального та процесуального права.

12.09.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представником ТОВ «Житловик» надано відзив на апеляційну скаргу, в якому боржник заперечує доводи та вимоги апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а ухвалу - без змін.

13.09.20016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представником ТОВ «Інтеграл-П» надано письмові пояснення до апеляційної скарги, в яких зазначає про порушення судом першої інстанції під час мотивування оскаржуваної ухвали приписів ст.ст. 4-2, 43, 84 ГПК України.

14.09.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду представником ТОВ «Інтеграл-П» надано копію постанови Вищого господарського суду України від 20.07.2016 у справі № 5023/2911/12 в якій висвітлена позиція касаційного суду щодо обов'язковості порядку реалізації заставного майна в якому отримання дозволу на продаж майна передує аукціону.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених в ній, та просив задовольнити апеляційну скаргу, а ухвалу скасувати.

Представник ПАТ «АКБ «КИЇВ» банкрута в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити повністю.

Ліквідатор банкрута Гороховський А.В. та представники ТОВ «Житловик», ДП «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» а також ОСОБА_14 в судовому засіданні заперечили вимоги апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду - без змін.

Представник ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_12 частково підтримав апеляційну скаргу; в частині призначення нового ліквідатора Григоренко Ольги Михайлівни заперечив, просив суд призначити ліквідатором Вершиніна А.О.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон).

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України (в редакції від 22.12.2011).

Згідно ч. 5 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Статтею 4-3 ГПК України визначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Враховуючи вимоги апеляційної скарги ТОВ "Лізингова компанія "Техбудлізинг", колегія суддів переглядає оскаржувану ухвалу лише в частинах, що оскаржуються, а саме - в частині відмови у задоволенні скарги ТОВ "Інтеграл-П" (як правонаступника ТОВ "Лізингова компанія "Техбудлізинг") на дії та бездіяльність ліквідатора ТОВ "Житловик" Гороховського А.В.; в частині задоволення клопотання ліквідатора боржника Гороховського А.В. про надання згоди на продаж майна ТОВ "Житловик", що є предметом застави ПАТ "АКБ "КИЇВ".

Як вбачається з матеріалів оскарження у справі, 06.08.2015 ліквідатор ТОВ "Лізингова компанія "Техбудлізинг" звернувся до господарського суду міста Києва зі скаргою на дії та бездіяльність ліквідатора боржника Гороховського А.В., в якій просило усунути арбітражного керуючого Гороховського А.В. від виконання обов'язків ліквідатора у справі, призначити ліквідатором ТОВ "Житловик" арбітражного керуючого Вершиніна А.О., заборонити арбітражному керуючому Гороховському А.В. та товарній біржі "Електронні торги України" здійснювати продаж майна ТОВ "Житловик" у будь-який спосіб, а саме: незавершеного будівництвом житлового комплексу з підземними паркінгами і об'єктами соціально-побутового та офісного призначення, що знаходиться у м. Києві по проспекту Науки, будинок 66-70: майнових прав на незавершене будівництво, а саме - 77 квартир загальною площею 8 346,47 кв.м. в житловому будинку, який будується за адресою: м. Київ пр-т Науки, 66-70, які є предметом забезпечення кредиторських вимог ПАТ "Акціонерний комерційний банк "Київ" за іпотечним договором від 30.07.2007 за реєстровим № 2778у. Скарга ТОВ "Лізингова компанія "Техбудлізинг", подана 06.08.2015 на дії ліквідатора стосується здійснення ліквідатором повноважень у період з 06.05.2015 до 06.08.2015.

30.05.2016 від товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова Компанія "Техбудлізинг" надійшли доповнення до поданої скарги на дії та бездіяльність ліквідатора банкрута.

Крім того, скаржником 30.05.2016 подано письмові пояснення у справі з врахуванням постанови Вищого господарського суду України, доводи якої є аналогічними до доводів апеляційної скарги.

Враховуючи доводи апеляційної скарги та доводи, наведені в письмових поясненнях і доповненнях до скарги колегія суддів констатує, що підставою для усунення арбітражного керуючого Гороховського А.В. від виконання обов'язків ліквідатора банкрута скаржником визначено те, що арбітражний керуючий без згоди заставного кредитора ПАТ "Акціонерний комерційний банк "Київ" (далі - ПАТ "АКБ "Київ") уклав договір з ТБ "Електронні торги України" на проведення аукціону з продажу майна ТОВ "Житловик", що є порушенням ст. 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону від 22.12.2011). До складу ліквідаційної маси ліквідатором в порушення вимог ст. 26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону від 30.06.1999) не включено право оренди земельної ділянки площею 7943 кв.м., розташованої за адресою м. Київ, пр-кт Науки, 66-70, а також два транспортні засоби : TOYOTA CAMRY 2004 року випуску, АА 0505 АВ та ГАЗ 520, 1980 року випуску, 8659 КІА. Крім того, скаржником зазначалося, що ліквідатором банкрута не виконуються обов'язки щодо звітування перед комітетом кредиторів про проведену роботу, що є підставою для його усунення. В доповненнях до скарги на дії та бездіяльність ТОВ "Лізингова компанія "Техбудлізинг" зазначало про безпідставність відмови ліквідатора банкрута у задоволенні вимоги скаржника про скликання зборів кредиторів з підстав відчуженння у процедурі банкрутства ТОВ "Лізингова компанія "Техбудлізинг" у справі № Б 24/029-11 права вимоги до банкрута у цій справі новому кредитору, що свідчить про протиправність дій ліквідатора.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно п. 1-1 Прикінцевих і перехідних положень в редакції Закону про банкрутство від 18.01.2013 положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури".

Пунктом 1 Прикінцевих положень Закону в редакції чинної до 18.01.2013, з урахуванням змін, внесених Законом № 5405-VI від 02.10.2012 було передбачено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами при розгляді справ про банкрутство, провадження у яких порушено після 1 січня 2000 року.

Тобто, приймаючи до уваги, що ТОВ "Житловик" було визнано банкрутом 22.10.2012, як вбачається зі змісту і системного застосування наведених вище норм, положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються в редакції чинної до 18.01.2013, а положення, що регулюють продаж майна банкрута, застосовуються господарськими судами в редакції Закону, яка чинна з 18.01.2013.

З урахуванням викладеного, з числа положень Закону, в яких ідеться про продаж майна у ліквідаційній процедурі, колегія судів виходить, насамперед, з тих приписів, які визначають відповідну судову процедуру і вміщені в розділі III "Ліквідаційна процедура" (оцінка майна банкрута; продаж майна банкрута; передання активів боржника, які залишаються не проданими на час закінчення ліквідаційної процедури тощо), норм розділу IV Закону "Продаж майна у провадженні у справі про банкрутство" застосовує субсидіарно, у випадку, якщо відповідне питання не врегульовано зазначеними приписами. Обґрунтованість таких позицій підтверджена правовими висновками наведеними у т.ч. в змісті постанови Вищого господарського суду України від 02.12.2015 у справі № 4/7.

Частинами 8, 11 ст. 3-1 Закону в редакції чинній до 18.01.2013 передбачено, що недотримання арбітражним керуючим вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", а також виникнення конфлікту інтересів під час здійснення його повноважень є підставою для усунення його від виконання обов'язків арбітражного керуючого під час провадження у справі про банкрутство, про що господарський суд виносить ухвалу. Невиконання або неналежне виконання обов'язків, покладених на арбітражного керуючого згідно з цим Законом, за відсутності наслідків, передбачених цією статтею, може бути підставою для усунення арбітражного керуючого від виконання ним своїх обов'язків, про що господарський суд виносить ухвалу.

Статтею 114 Закону в редакції, чинній з 18.01.2013 передбачено, що усунення арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) від виконання ним своїх обов'язків здійснюється господарським судом за клопотанням комітету кредиторів, органу, уповноваженого управляти державним майном або за власною ініціативою у разі: 1) невиконання або неналежного виконання обов'язків; 2) зловживання правами; 3) подання до суду неправдивих відомостей; 4) відмови в наданні допуску до державної таємниці або скасування раніше наданого допуску; 5) припинення діяльності арбітражного керуючого; 6) наявності конфлікту інтересів.

Згідно протоколу засідання комітету кредиторів ТОВ "Житловик" № 02/04 від 02.04.2015 комітетом ухвалено рішення про схвалення звіту арбітражного керуючого Гороховського А.В., що свідчить про задоволеність комітету кредиторів роботою ліквідатора ТОВ "Житловик".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.05.2015, зокрема, на підставі звіту про діяльність ліквідатора ТОВ "Житловик", поданого останнім 23.03.2015 встановлено, що з метою виявлення майнових активів боржника, які можуть бути включені до ліквідаційної маси ліквідатором були вчинені дії передбачені Законом.

В судовому засіданні 06.05.2015 розглядалось та було задоволено клопотання голови комітету кредиторів боржника про продовження ліквідаційної процедури та повноважень ліквідатора банкрута ще на шість місяців, доцільність та обґрунтованість продовження повноважень ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Гороховського А.В. не заперечувалась і ТОВ "Лізингова компанія "Техбудлізинг", представник якого був присутнім в тому засіданні, так само як і представник ПАТ „АКБ „Київ". При цьому ТОВ "Лізингова компанія "Техбудлізинг" є найбільшим кредитором боржника, володіючи переважною більшістю загального обсягу кредиторської заборгованості і відповідно очевидними механізмами впливу на процес прийняття рішень комітетом кредиторів боржника та разом з ПАТ „АКБ „Київ" володіючи близько 90% суми кредиторських вимог, заперечень щодо подальшого розгляду питань порядку денного та реалізації майна боржника не надали.

При розгляді ж скарги Управлінням Пенсійного фонду України в Голосіївському районі міста Києва на дії ліквідатора у цій справі, поданої з аналогічних підстав, ТОВ "Лізингова компанія "Техбудлізинг", процесуальним правонаступником якого є скаржник, заперечувало обґрунтованість доводів щодо порушення арбітражним керуючим Гороховським А.В. вимог Закону при здійсненні повноважень у даній справі, у т.ч. тих дій на яких наголошено у змісті поданої скарги ТОВ "Лізингова компанія "Техбудлізинг".

В постанові Вищого господарського суду України від 15.03.2016, колегія суддів дійшла висновку, що судами попередніх інстанцій належним чином не перевірено чи направляв ліквідатор боржника відповідну пропозицію щодо відчуження заставного майна на адресу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як уповноваженої особи на ліквідацію банку, оскільки згідно постанови Правління Національного Банку України № 411 від 24.06.2015 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "АКБ "Київ" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 25.06.2015 про початок процедури ліквідації ПАТ "АКБ "Київ" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку.

Колегія суддів на підставі вивчення обставин справи, встановлених в у цій справі судами різних інстанції, зробила висновок щодо безпідставності доводів скаржника про усунення від виконання обов'язків ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Гороховського А.В. в зв'язку з тим, що при здійсненні процедур щодо реалізації майна банкрута, яке є предметом забезпечення, ліквідатором було порушено вимоги Закону.

Частиною 1 ст. 26 Закону про банкрутство визначено, що усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Наведеною нормою також встановлено, що майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

При цьому ч. 4 ст. 42 Закону в редакції чинній з 18.01.2013 передбачено, що майно банкрута, яке є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов'язаннями, які воно забезпечує; продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду.

12.11.2014 між ліквідатором банкрута і товарною біржею "Електронні торги України" укладено договір про продаж цілісного майнового комплексу ТОВ "Житловик", який складається з незавершеного будівництва, житлового комплексу з підземними паркінгами і об'єктами соціально-побутового та офісного призначення, готовністю 3,99 відсотків, що знаходиться у м. Київ, пр-кт Науки, 66-70; майнових прав на незавершене будівництво, а саме 77 квартир загальною площею 8346,47 кв.м. в житловому будинку, та які є забезпеченими згідно іпотечного договору від 30.07.2007, укладеного між боржником та ПАТ "АКБ "Київ".

Як зазначає неодноразово ліквідатор у своїх поясненнях, у зв'язку з неузгодженістю нормативного регулювання правовідносин, неоднаковими висновками судової практики, всі дії з продажу майна було припинено.

Крім того, на виконання вимог ст. 42 Закону ліквідатором банкрута 07.07.2015 направлено звернення до заставного кредитора ПАТ "АКБ "Київ" (лист за вих. № 12/1, лист за вих. № 15/1 від 03.08.2015) про надання згоди на реалізацію заставного майна. Відповіді на звернення ліквідатора арбітражним керуючим Гороховським А.В. не отримано, що стало підставою для звернення до господарського суду з клопотанням від 12.08.2015 про надання згоди на реалізацію заставного майна.

Таким чином, обставинами справи підтверджується, а сторонами не заперечується, що пропозиція про надання згоди на реалізацію заставного майна направлялась до заставного кредитора ПАТ "АКБ "Київ", як то передбачено вимогами ст. 42 Закону.

Також сторонами не заперечується факт направлення пропозиція про надання згоди на реалізацію заставного майна за юридичною адресою ПАТ "АКБ "Київ" - вул. Б. Хмельницького 16-22, м. Київ, 01030. На цю ж адресу відповідно до вимог ст. 64 ГПК України направлялись всі процесуальні документи судів, оскільки до моменту припинення юридичної особи, в даному випадку ПАТ "АКБ "Київ", щодо якого розпочато процедуру ліквідації, правомірним є повідомлення такої юридичної особи шляхом направлення листа на її юридичну адресу, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань місцезнаходженням юридичної особи ПАТ "Акціонерний банк "Київ" є: 01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 16-22 (інформація наявна на сайті Міністерства юстиції України).

Крім того, колегія суддів вважає безпідставним твердження скаржника, викладене, як в скарзі на дії ліквідатора, так й в апеляційній скарзі про те, що ліквідатор звернувся за отриманням згоди на продаж забезпеченого майна тільки після подання скарги на його дії та бездіяльність і тим самим нібито підтвердив неправомірність своїх дій. Скарга ТОВ "Лізингова компанія "Техбудлізинг" була отримана судом 06.08.2015, а за одержанням відповідної згоди ліквідатор вперше звернувся до забезпеченого кредитора 07.07.2015.

Направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції виходив з того, що доводи скарги кредитора на дії та бездіяльність ліквідатора про невключення ліквідатором банкрута до складу цілісного майнового комплексу права оренди земельної ділянки, яке було предметом іпотеки, є обґрунтованими у зв'язку з чим, було надано вказівку судам щодо перевірки чи все майно боржника, що входить до цілісного майнового комплексу боржника - ТОВ "Житловик" виставлялось на продаж та чи включено право оренди земельної ділянки загальною площею 7943 кв.м., розташованої за адресою: м. Київ, пр-кт Науки, 66-70, що перебуває в заставі, як складову частину відчужуваного майна.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зауважити про наступне.

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном, як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Разом із цим, ч. 2 ст. 583 ЦК України визначено, що заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

Окрім вищенаведених правових норм, що регулюють правовідносини застави майна та майнових прав, спеціальним законодавством визначені окремі положення щодо застави такого особливого виду майнових прав як право оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 Земельного кодексу України власники земельних ділянок мають право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину.

Приписами ч. 5 ст. 93 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, власником земельної ділянки.

Статтею 16 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця.

Отже, майнове право оренди земельної ділянки - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника. Враховуючи те, що укладання договору оренди здійснюється за згодою орендодавця, а реалізація права застави можлива лише шляхом набуття права оренди, то і передача права оренди земельної ділянки здійснюється власником земельної ділянки, оскільки лише власник земельної ділянки може самостійно визначити термін, на який він бажає укласти договір оренди земельної ділянки.

Відповідно до обставин справи з метою забезпечення кредитного договору № 54/07 від 20.07.2007, ТОВ "Житловик" (іпотекодавець) та ПАТ "АКБ "Київ" (іпотекодержатель) уклали договір іпотеки від 30.07.2007, за умовами якого в забезпечення виконання основного зобов'язання передавалось незавершене будівництво, житлового комплексу з підземними паркінгами і об'єктами соціально-побутового та офісного призначення, готовністю 3,99 %, що знаходиться у м. Київ, пр-кт Науки, 66-70; майнових прав на незавершене будівництво, а саме 77 квартир загальною площею 8 346,47 кв.м. в житловому будинку, який будується за адресою: м. Київ, пр-кт Науки, 66-70.

Додатковою угодою від 07.08.2007, до іпотечного договору від 30.07.2007, сторони узгодили, що одночасно з передачею в іпотеку майнових прав на вказану нерухомість (квартири) іпотекодавець (ТОВ "Житловик") передає також в іпотеку іпотекодержателю (ПАТ "АКБ "Київ") право оренди земельної ділянки загальною площею 7943 кв.м., розташованої за адресою : м. Київ, пр-кт Науки, 66-70.

Відповідно до п. 3.1 зазначеного вище договору оренди, його укладено строком на три роки, тобто строк дії сплив 19.11.2007. Договір оренди землі з того часу припинено, а разом з ним припинена і похідна від нього іпотека права оренди земельної ділянки.

Таким чином, колегія суддів вважає встановленими обставини припинення договору оренди земельної ділянки від 19.11.2004 та враховуючи особливості набуття права оренди земельної ділянки, які врегульовані спеціальним законодавством, доводи скарги про невключення ліквідатором до складу цілісного майнового комплексу банкрута права оренди земельної ділянки в цій частині визнає безпідставними.

Щодо доводів скаржника про не включення ліквідатором до ліквідаційної маси двох автомобілів колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пояснень боржника, викладених у відзиві на апеляційну скаргу та пояснень наданих сторонами в судовому засіданні, на момент призначення Гороховського А.В. ліквідатором у справі ці автомобілі фактично були відсутні, не були виявлені при інвентаризації і не передавались ліквідатору, як і будь-які документи на них.

Крім того, згідно листа заступника начальника відділу інформаційного забезпечення від 21.012.2010 № 10/4923 та документів, наданих у тому числі самим скаржником, зазначені автомобілі ще з 2009 знаходяться у розшуку згідно Постанови ВДВС Голосіївського РУЮ і місцезнаходження їх невідоме.

Враховуючи наведене вище для включення зазначених автомобілів у ліквідаційну масу боржника при продажі цілісного майнового комплексу ТОВ «Житловик» були відсутні будь-які законні підстави. Оскільки відсутня у наявності річ фізично не може бути передана покупцю, як цього вимагає ст. 74 Закону.

Щодо доповнень скаржника до своєї скарги на дії ліквідатора, які були проігноровані судом першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Доказами доданими до доповнень до скарги підтверджується факт надсилання ліквідатору Гороховському А.В. листа ТОВ "Лізингова компанія "Техбудлізинг" від 13.01.2016 про скликання зборів комітету кредиторів. Крім того факт отримання вказаного листа не заперечується самим ліквідатором.

Відповідно до відповіді ліквідатора за вих. № 12-0125/2 від 25.01.2016 останній запропонував скаржнику до проведення зборів урегулювати питання з заміни кредитора ТОВ "Лізингова компанія "Техбудлізинг" на ТОВ "Інтеграл-П" та з внесенням відповідних змін у реєстр з урахування того, що у межах справи про банкрутство скаржника була серед іншого майна реалізована ТОВ "Інтеграл-П" і дебіторська заборгованість ТОВ «Житловик», яка була підставою для кредиторських вимог ТОВ "Лізингова компанія "Техбудлізинг" у справі №44/380-6.

Як вбачається з копій матеріалів справи, заміну сторони у цій справі з ТОВ "Лізингова компанія "Техбудлізинг" на ТОВ "Інтеграл-П" здійснено ухвалою господарського суду міста Києва від 01.06.2016.

Крім того, колегія суддів вважає за можливе вказати на те, що ліквідатор не має виключних повноважень щодо скликання зборів комітету кредиторів і в даному випадку скликати збори могло й ТОВ "Лізингова компанія "Техбудлізинг" як член комітету при дотриманні всіх вимог до процедури їх скликання у тому числі щодо сповіщення інших членів комітету. Посилання на засідання комітету кредиторів яке нібито відбулося 01.02.2016 і на якому було присутнім ТОВ "Лізингова компанія "Техбудлізинг" у єдиній особі, є безпідставним тому, що скаржником, а ні до доповнень до скарги на дії ліквідатора, ані до апеляційної скарги не надав доказів вручення кредиторам у справі відповідного виклику. В зв'язку з чим протокол № 02-16 зборів комітету кредиторів ТОВ «Житловик» від 01.02.2016 не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки відсутні докази належного повідомлення сторін про час та місце проведення зборів комітету кредиторів, на підставі чого рішення прийняті на цих зборах не можуть вважатися правомірними та легітимними.

Безпідставними, на думку колегії суддів, є твердження скаржника, викладені в доповненнях до скарги ТОВ "Лізингова компанія "Техбудлізинг", а саме про те, що майно ТОВ «Житловик» було реалізовано всупереч наявним обтяженням на нього.

Статтею 50 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що продаж майна на аукціоні оформлюється договором купівлі-продажу. який укладається власником майна чи замовником аукціону з переможцем торгів. Укладений на аукціоні договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Тобто, ані безпосередньо аукціон, ані протокол про проведення ау кціону не є правочином. за яким здійснюється відчуження та перехід права власності на манно до переможця аукціону.

Як зазначалось вище за результатами електронного аукціону з продажу майна ТОВ «Житловик» 11.01.2016, переможцем торгів визначено ТОВ "Егіда-Плюс" (протокол № 202184 про проведення аукціону від 11.01.2016). На момент проведення аукціону дійсно діяла низка зареєстрованих арештів та обтяжень щодо майна ТОВ «Житловик», а саме на незавершене будівництво, житловий комплекс з підземними паркінгами і об'єктами соціально-побутового та офісного призначення, готовністю 3,99%, що знаходиться за адресою: м. Київ, Науки. 66-70.

Однак, колегія суддів вважає, що визначення переможця аукціону не є реалізацією майна в розумінні цивільного законодавства та положень ст. 50 Закону, крім того його відчуження до цього часу фактично не відбулося.

Після складання протоколу N 2202184 про проведення аукціону від 11.01.2016 замовником аукціону та організатором торгів не було здійснено дій, направлених на документальне оформлення переходу права власності на незавершене будівництво, житловий комплекс, а саме не було укладено договір купівлі- продажу майна, не підписано передавальний акт, нотаріус не видавав покупцю свідоцтво про придбання нерухомого майна на аукціоні і, відповідно, не вносив інформацію про нового власника до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що не спростовується жодними доказами, наданими скаржником.

Крім того, відповідно до ухвали господарського суду міста Києва від 08.06.2016 задоволено заяви ТОВ "Лізингова компанія "Техбудлізинг", правонаступником якого є ТОВ "Інтеграл-П", та ПАТ "АКБ "Київ" про визнання результатів електронного аукціону недійсними; визнано недійсними результати електронного аукціону (відкритих електронних торгів, другого повторного аукціону), який відбувся 11.01.2016 та оформлений Товарною біржею "Електронні торги України" протоколом № 202184 про проведення аукціону від 11.01.2016 з продажу майна ТОВ "Житловик", з визначенням переможця торгів ТОВ "Егіда-Плюс".

Зазначена ухвала залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2016.

Враховуючи зазначене апеляційним судом встановлено, що до тепер відчуження згаданого нерухомого майна від його власника ТОВ «Житловик» переможцю аукціону ТОВ "Егіда-Плюс'" не відбулося.

Колегія суддів не вважає за підставу для задоволення скарги на дії та бездіяльність ліквідатора твердження скаржника про те, що ліквідатор в порушення Закону не здійснював дій, спрямованих на скасування обтяжень з майна банкруту, тому що такого обов'язку ліквідатора не передбачено жодною нормою Закону, а скасування арештів і обтяжень при оголошені боржника банкрутом та заборона нових обтяжень передбачені самим Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (ст. 38).

Також, скаржник посилається на порушення судом першої інстанції приписів абз.2 ч. 4 ст. 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, чинній з 19.01.2013), а саме щодо того, що продаж майна банкрута, яке є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду. Скаржник вважає, що укладення ліквідатором ТОВ "Житловик" Гороховським А.В. договору з організатором торгів про продаж цілісного майнового комплексу, складовою частиною якого є забезпечене майно, до отримання згоди забезпеченого кредитору є достатньою причиною для усунення зазначеного арбітражного керуючого від виконання обов'язків ліквідатора.

Однак, враховуючи вище встановлені обставини справи апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що реально продаж заставленого майна до отримання згоди, передбаченої ч. 4 ст. 42 Закону, не відбувся. Доказів протилежного скаржником до апеляційної скарги не додано.

Приймаючи рішення щодо задоволення клопотання ліквідатора та надання згоди на продаж майна ТОВ "Житловик", що є предметом застави, забезпечення вимог ПАТ „АКБ „Київ", суд першої інстанції діяв у межах повноважень, визначених Законом з урахування обставин справи, у зв'язку з тим, що ПАТ „АКБ „Київ", маючи значний розмір суми кредиторських вимог до боржника, будучи заставним кредитором, своєю бездіяльністю ускладнює процес організації та проведення реалізації заставного майна боржника у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Стосовно невиконання місцевим господарським судом вказівок Вищого господарського суду України та ігнорування судом доповнень до скарги колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення (ухвали) лише за умови, якщо це призвело до прийняття неправильного рішення. В даному випадку апеляційний суд не вбачає, що зазначені скаржником порушення призвели до прийняття неправильної ухвали. Таким, чином суд апеляційної інстанції не вбачає аргументованих підстав на підтвердження зазначених порушень, а тому не приймає їх до уваги.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції з висновками суду першої інстанції погоджується, щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, за наслідками розгляду апеляційної скарги та перевірки законності та обґрунтованості рішення у повному обсязі, повторно розглянувши справу, вбачає доводи апеляційної скарги такими, які не знайшли своє підтвердження під час розгляду (перегляду) справи, оскаржена ухвала такою, що відповідає вимогам законності та обґрунтованості.

У відповідності до ст.ст. 32-34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Інших додаткових пояснень або доказів, окрім тих, які наявні в матеріалах справи, суду надано не було.

Враховуючи викладене, колегія суддів на підставі доказів та пояснень наявних в матеріалах справи дійшла до висновку, що відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для скасування чи зміни ухвали місцевого господарського суду не вбачає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 4-1, 4-2, 4-3, 4-7, 33, 43, 99, 101-103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду міста Києва від 07.07.2016 у справі № 44/380 -б в частині відмови у задоволенні скарги ТОВ "Інтеграл-П", як правонаступника ТОВ "Лізингова компанія "Техбудлізинг", на дії та бездіяльність ліквідатора ТОВ "Житловик" Гороховського А.В. та в частині задоволення клопотання ліквідатора боржника Гороховського А.В. про надання згоди на продаж майна ТОВ "Житловик", що є предметом застави ПАТ "АКБ "КИЇВ", залишити без змін, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеграл-П"- без задоволення.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді М.Л. Доманська

Б.О. Ткаченко