ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

22 вересня 2016 р. Справа № 902/629/16

Господарський суд Вінницької області у складі:

Головуючий суддя В. Білоус

Секретар судового засідання О. Матущак

за участю представників:

позивача : Купар І.Ю.- згідно довіреності;

відповідача: не з'явився;

третьої особи: не з'явився.

Місце розгляду справи : приміщення суду, кімн. № 1114

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом:Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Престиж" (м.Київ, вул.В.Стуса, 35/37)

до:ФОП ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) за участю третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору ПАТ "Вінницяпобутхім" (м.Вінниця, вул. Академіка Янгеля (Фрунзе), 4)

про стягнення 10 905, 96 грн. виплаченого страхового відшкодування

ВСТАНОВИВ :

Відповідач, третя особа вимог ухвали суду від 06.09.2016 р. про явку в судове засідання повноважних представників, надання додаткових доказів, в тому рахунку відзиву на позовну заяву, контррозрахунку позовних вимог, письмових пояснень не виконали. Копії вказаної ухвали направлені відповідачу, третій особі рекомендованими листами на адреси вказані в позовній заяві. Копії ухвали від 06.09.2016 р. вручені відповідачеві та третій особі 14.09.2016 р., що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень вх.№ 6715 від 16.09.2016 р. (а.с.38), вх.№ 6750 від 19.09.2016 р. (а.с.39). Це розцінюється судом як вручення рекомендованого листа із ухвалою відповідачу та третій особі та, як належне повідомлення останніх про час і місце судового розгляду справи за їх участю та небажання відповідача, третьої особи скористатись наданим їм правом надавати свої пояснення в суді. Суд вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача, третьої особи про час і місце судового розгляду справи за їх участю.

Представником позивача в судовому засіданні 22.09.2016 р. заявлено усне клопотання про розгляд справи без участі представників відповідача та третьої особи в судовому засіданні.

Оскільки сторони, третя особа належним чином повідомлені про час і місце розгляду, суд прийшов до висновку про те, що нез'явлення представника відповідача, третьої особи в судове засідання, неподання відповідачем, третьою особою витребуваних судом доказів, в тому рахунку відзиву на позов, контррозрахунку позовних вимог, письмових пояснень щодо заявленого позову не перешкоджає вирішенню спору, та на підставі ст.75 ГПК України прийшов до висновку про задоволення клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності представників відповідача, третьої особи та про розгляд справи за наявними в справі доказами у відсутність представників відповідача, третьої особи.

Заслухавши пояснення представника відповідача, повно, всебічно, об'єктивно і в сукупності дослідивши подані в справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд на підставі ст.990, 993 ЦК України, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в сумі 10 905, 96 грн..

До такого висновку суд прийшов з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи 20.01.2015 року між Позивачем та ПАТ «Вінницяпобутхім» укладений Генеральний договір страхування № 020-090-00002 від 20.01.2015р. на підставі Правил добровільного страхування вантажів та багажу (вантажобагажу) № 09 від 30 07.2013р. (надалі - Генеральний договір).

Відповідно до умов Генерального договору, а саме п. 4.1 предметом договору є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням вантажем (далі - вантаж), а саме: синтетичні мийні засоби, побутова хімія, косметика.

П.5 Генерального договору визначено, що Вигодонабувачем за вказаним договором є - ПАТ "Вінницяпобутхім".

Згідно п. 6.1 Генерального договору Страховими ризиками, на випадок настання яких здійснюється страхування є пошкодження, втрата, конструктивна повна загибель, або повна загибель внаслідок випадковостей та небезпек перевезення, передбачених цим договором..

Страхування здійснюється з відповідальністю за всі ризики (варіант А).

В свою чергу, між ПАТ «Вінницяпобутхім» (Замовник) та ФОП ОСОБА_1 (Виконавець) укладено Договір на організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом № 1/04-1 від 01.04.2013 р. (надалі - Договір перевезення).

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

За змістом ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України).

Як встановлено п. 1.1 Договору перевезення Виконавець зобов'язаний доставити довірений Замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу.

П. 2.1 Договору перевезення передбачає, що Виконавець надає послуги з перевезення вантажу на підставі заявки, яка подається Замовником у письмовій формі, до початку завантаження, яка є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 3.2.4 Договору перевезення «Виконавець зобов'язаний забезпечити збереження вантажу з моменту його прийняття для перевезення та до моменту видачі його в пункті призначення Вантажоодержувачу.

Як встановлено п. 5.4. Договору перевезення Виконавець несе повну матеріальну відповідальність за збереження прийнятого вантажу до моменту його розвантаження.

Згідно п. 9.1 Генерального договору «Страхова сума (ліміт відповідальності Страховика) за кожним перевезенням встановлюється у конкретному повідомленні та у Звіті. Страхова сума визначається із вартості майна, вказаної у договорах купівлі продажу та в рахунках-фактурах (інвойсах).

Згідно із ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Виходячи зі змісту ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004р. Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Отже, до обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги входять, зокрема, факти, з яких вбачається, що відповідач вчинив дії, спрямовані на порушення інтересу позивача, на захист якого подано позов, або утверджують за собою право, яке належить позивачу тощо, тобто ті, які свідчать про те, що право (інтерес) позивача порушене або оспорюється. Зазначені обставини входять до підстав позову і підлягають дослідженню, оскільки, суд, приймаючи рішення, має встановити чи мають місце факти порушення чи оспорення суб'єктивного матеріального права чи інтересу, на захист якого подано позов.

Відповідно до ст.224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Таким чином, з урахуванням вимог вказаної статті, відшкодування збитків є видом господарських санкцій, під якими розуміються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування котрих для нього настають несприятливі економічні наслідки. Одночасно, для учасника господарських відносин, який потерпів від правопорушення, відшкодування збитків є способом захисту його прав та законних інтересів.

За приписом ст.22 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права.

Збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Одночасно, відповідно до ст.225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків є наслідком порушення зобов'язання. За таких обставин, можливість використовувати відшкодування збитків як засіб захисту порушених прав виникає у юридичних осіб із самого факту невиконання обов'язку, порушення цивільних прав.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника і збитками, вина боржника. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань. Вказану позицію наведено в Оглядовому листі №01-06/20/2014 від 14.01.2014р. Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків".

Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 54 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; законодавство, на підставі якого подається позов.

За таких обставин, враховуючи зміст ст.129 Конституції України, ст.ст.4-3, 33, 54 Господарського процесуального кодексу України, при зверненні до суду з позовом про стягнення збитків з перевізника позивачем повинно бути доведено протиправність поведінки ФОП ОСОБА_1; наявність заподіяних позивачу діями відповідача збитків в заявленому до стягнення розмірі; причинно-наслідковий зв'язок між ними. Одночасно, при розгляді спору стосовно стягнення збитків правової оцінки також вимагає вина заподіювача збитків.

Обґрунтовуючи позовні вимоги до ФОП ОСОБА_1, позивач посилався на порушення відповідачем умов договору від 01.05.2013 р. перевезення в частині забезпечення збереження вантажу, переданого для перевезення, внаслідок чого Вигодонабувачу - ПАТ "Вінницяпобутхім" було завдано збитків на суму 10 905, 96 грн..

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір 1/04-1 від 01.04.2013 р. як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у відповідача та ПАТ "Вінницяпобутхім" взаємних цивільних прав та обов'язків з перевезення вантажу.

Матеріалами справи підтверджується, що в межах договору 1/04-1 від 01.04.2013 р. згідно Заявки між відповідачем та ПАТ "Вінницяпобутхім" було погоджено перевезення ФОП ОСОБА_1 вантажу, а саме синтетичні мийні засоби, побутова хімія, косметика у кількості 9, 765 тон за маршрутом м.Вінниця - м.Дніпропетровськ з місцем відправлення м.Вінниця, вул.Фрунзе, 4, найменування вантажовідправника ПАТ "Вінницяпобутхім" та пунктом розвантаження м.Дніпропетровськ, вул.Виробнича, 1 вантажоодержувач ТОВ "РУШ".

Перевезення здійснювалось транспортним засобом Сканія, державний номер НОМЕР_1 з причепом.

Як свідчать наявні в матеріалах справи документи, а саме товарно-транспортні накладні №800084762 від 06.10.2015 р., №800084763 від 06.10.2015 р., накладні на переміщення водієм відповідача було прийнято до перевезення вантаж, а саме синтетичні мийні засоби, побутова хімія, косметика загальною кількістю 9, 765 тон, 1007 місць, загальною вартістю 400 452,37 грн..

Наразі, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України докази того, що при завантаженні товару до транспортного засобу, що здійснювалось ПАТ "Вінницяпобутхім", у перевізника були будь-які зауваження щодо якості вантажу та цілісності його пакування.

Таким чином, з огляду на наведене вище, господарським судом встановлено, що до перевезення відповідачу було передано товар належної якості та з цілісним пакуванням.

За твердженнями позивача, під час здійснення перевезення, а саме 07.10.2015 р. під час перевезення вантажу по маршруту Вінниця - Дніпропетровськ стався страховий випадок, а саме: крадіжка вантажу внаслідок протиправних дій третіх осіб.

Ст.990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Листом №10-13-0075 від 13.10.2015 р. про вказану подію було повідомлено позивача (заява про настання страхової події та виплату страхового відшкодування) та Самарський відділ поліції Дніпропетровського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області, що стверджується висновком о/у СКР Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області капітана міліції Шаповал С.В. та лист № 37.8/4957 від 15.06.2016 р..

Згідно п.9.1. Генерального договору від 20.01.15 р. страхова сума (ліміт відповідальності Страховика) за кожним перевезенням встановлюється у конкретному повідомленні та у Звіті. Страхова сума визначається виходячи з вартості майна, вказаної у договорах купівлі-продажу та в рахунках- фактурах (інвойсах).

Сума збитку завданого протиправними діями третіх осіб Вигодонабувачу, згідно розрахунку суми страхового відшкодування від 07.03.2015 р. становить 10 905,96 грн., яке було сплачено на рахунок Вигодонабувача згідно Наказу № 53-в від 11.03.2016 р. (платіжні доручення № від 12.03.2016 р. на суму 9 088,30 грн. та № від 14.03.2016 р. на суму 1 817,66 грн.).

Отже, з наведеного вище вбачається, що у період з моменту завантаження товару для здійснення перевезення відповідачем та до моменту здійснення його приймання вантажоодержувачем - ТОВ "РУШ", вантаж - побутову хімію, частково було втрачено.

Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Так, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 Цивільного кодексу України).

У ст.611 вказаного нормативно-правового акту зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Статтею 924 Цивільного кодексу України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

У ст.308 Господарського кодексу України зазначено, що відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

За умовами п.5.4. договору 1/04-1 від 01.04.2013 р. Виконавець несе повну матеріальну відповідальність за збереження прийнятого вантажу до моменту його розвантаження.

Таким чином, з огляду на наведені вище приписи чинного законодавства та умови укладеного між відповідачем та вигодонабувачем, замовником (ПАТ "Вінницяпобутхім") правочину, господарський суд дійшов висновку, що відповідальність за втрату товару під час перевезення, що здійснювалось відповідачем на замовлення позивача на підставі договору 1/04-1 від 01.04.2013 р., несе саме ФОП ОСОБА_1.

Як було встановлено, відповідачем умов договору 1/04-1 від 01.04.2013 р. в частині забезпечення збереження вантажу протягом часу перевезення виконано не було, в результаті чого товар було втрачено.

За таких обставин, судом встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 умов укладеного між сторонами правочину в частині виконання прийнятих на себе зобов'язань відносно збереження вантажу у період між прийняттям вантажу до перевезення та його здачею належному вантажоодержувачу, що у відповідності до зазначених вище норм чинного законодавства є однією зі складових елементів складу цивільного правопорушення.

Судом зазначалось, що нормами цивільного законодавства України передбачено презумпцію вини перевізника. При цьому, станом на момент вирішення спору по суті відповідачем своєї вини у вчиненні правопорушення (недотримання взятих на себе зобов'язань) та невиконанні умов договору № 1/04-1 від 01.04.2013 р. не спростовано.

Таким чином, з наведеного вище вбачається, що позивачем правомірно в порядку ст.993 ЦК України було заявлено вимогу до перевізника, як відповідального за понесені збитки.

З огляду на умови укладеного між відповідачем та ПАТ "Вінницяпобутхім" правочину, приймаючи до уваги межі відповідальності перевізника, які визначені вимогами чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що обґрунтованим є розмір збитків в сумі 10 905,96 грн., що підлягають відшкодуванню ФОП ОСОБА_1, як сума відшкодування, що дорівнює вартості втраченого під час перевезення товару.

Наразі, суд зазначає, що причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями ФОП ОСОБА_1 та завданими ПАТ "Вінницяпобутхім" збитками полягає в тому, що у разі належного виконання відповідачем своїх обов'язків за договором № 1/04-1 від 01.04.2013 р. в частині забезпечення збереження вантажу, у позивача, як Страховика у правовідносинах з ПАТ "Вінницяпобутхім", не виник би обов'язок з відшкодування останньому вартості втраченого товару.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Престиж" до ФОП ОСОБА_1 про стягнення 10 905,96 грн. в порядку регресу підлягають задоволенню в повному обсязі.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Враховуючи все вказане вище, позов підлягає задоволенню.

Судові витрати на судовий збір в сумі 1 378 грн. підлягають відшкодуванню позивачеві за рахунок відповідача на підставі ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, ст.ст. 82, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю. Судові витрати на судовий збір в сумі 1 378 грн. покласти на відповідача.

2. Стягнути з ФОП ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_2 (АДРЕСА_1) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Престиж", (м.Київ, вул.В.Стуса, 35/37) 10 905, 96 грн. виплаченого страхового відшкодування, 1 378 грн. для відшкодування витрат на судовий збір. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

3. Копію даного рішення направити відповідачеві, третій особі рекомендованими листами або вручити їх повноважним представникам під розписку.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 22.09.2016 р. Повний текст рішення відповідно до ст.84 ГПК України оформлено і підписано 27 вересня 2016 р. Рішення набирає законної сили на протязі 10-ти днів з дня повного його оформлення і підписання.

Суддя Білоус В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (АДРЕСА_1)

3 - третій особі (м.Вінниця, вул. Академіка Янгеля (Фрунзе), 4)