КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2016 р. Справа№ 910/3091/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Рябухи В.І.

Алданової С.О.

секретар судового засідання Білак В.Ю.

за участю представників:

від позивача: не з`явились;

від відповідача-1: не з`явились;

від відповідача-2: Бабій О.В. - за належним чином оформленою довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 року

у справі №910/3091/15-г (суддя Балац С.В.)

за позовом ОСОБА_3

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецстройенерго"

відповідача-2 Публічного акціонерного товариства "Державний Експортно-Імпортний Банк України"

про визнання договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецстройенерго" та Публічного акціонерного товариства "Державний Експортно-Імпортний Банк України" про визнання недійсним іпотечного договору від 16.03.2009р. , зареєстрованого в реєстрі за № 430 та укладеного між Відкритим акціонерним товариством" Державний Експортно-Імпортний Банк України" та Товариством з обмеженою відповідальністю" Спецстройенерго".

Підставою недійсності оспорюваного договору позивачка вказувала підписання договору від імені Товариства з обмеженою відповідальністю" Спецстройенерго" особою з перевищенням наданих їй повноважень.

Позивачка стверджувала, що не була присутньою на загальних зборах учасників вказаного ТОВ і рішенням яких був наданий дозвіл на передачу спірного приміщення в іпотеку Банку; не володіла інформацією про проведення вказаних зборів та не надавала згоди, як учасник ТОВ, на передачу спірного приміщення в іпотеку банку.

Відповідач позов заперечував з мотивів, викладених у письмовому відзиві.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.02.2016р. у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з мотивами та висновками господарського суду, ОСОБА_3 звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення господарського суду міста Києва від 17.02.2016 року у справі №910/3091/15-г та прийняти нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Наводячи підстави, з яких порушено питання про перегляд оскаржуваного рішення, скаржник зазначила на прийняття судом першої інстанції рішення, яке не відповідало нормам матеріального та процесуального права, а також прийнято з неправильним встановленням обставин справи.

Апелянт, зокрема, вказувала, що місцевий господарський суд дійшов хибного висновку про те, що у момент вчинення правочину іпотеки Банк не знав про обмеження повноважень директора ТОВ на підписання угод, які перевищують 1 000 000,00 грн., і які були встановлені рішенням загальних зборів учасників ТОВ від 06.11.2008р., адже протокол загальних зборів від 06.11.2008р. передавався Банку на його вимогу разом з іншими документами, включаючи протокол загальних зборів учасників ТОВ від 20.01.2011р., яким учасники надали повноваження директору на вчинення правочину. У подальшому, згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи №16226/16227/15-32 від 11.12.2015р., було встановлено, що підпис на протоколі загальних зборів учасників ТОВ від 20.01.2011р. від імені ОСОБА_3 вчинено невідомою собою з наслідуванням її підпису. Вважаючи, що її відсутність на загальних зборах учасників ТОВ від 20.01.2011р., якими надано повноваження директору на вчинення спірного правочину від імені ТОВ, засновником якого є позивачка, остання просила визнати недійсним іпотечний договір, оскільки згоди на його укладення позивачка не давала і його укладення порушує права позивачки на управління ТОВ.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2016р. сформовано для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 колегію суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Тищенко О.В., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 19.04.2016р.

11.04.2016р. до Київського апеляційного господарського суду від відповідача-1 надійшов відзив, в якому директор Товариства вказував, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - скасуванню. Розгляд справи просив здійснити за відсутністю його представника .

19.04.2016р. до Київського апеляційного господарського суду від відповідача-2 надійшов відзив, в якому його представник погоджувався з висновками суду першої інстанції, апеляційну скаргу просив залишити без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Тарасенко К.В., Тищенко О.В.) від 19.04.2016р. розгляд справи було відкладено на 10.05.2016р.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 10.05.2016р. у справі №910/3091/15-г призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/3091/15-г передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Чорногуз М.Г., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Чорногуз М.Г., Гончаров С.А.) від 10.05.2016р. апеляційну скаргу ОСОБА_3 прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 10.05.2016р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Чорногуз М.Г., Гончаров С.А.) від 10.05.2016р. апеляційну скаргу ОСОБА_3 розгляд справи відкладено на 14.06.2016р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2016р. задоволено заяву головуючого судді Іоннікової І.А., суддів Чорногуза М.Г., Гончарова С.А. про самовідвід у справі №910/3091/15-г

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 15.06.2016р. справу № 910/3091/15-г передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Зубець Л.П., Ткаченка Б.О. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.06.2016р. колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження, розгляд справи призначено на 18.07.2016р.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 18.07.2016р., у зв'язку із перебуванням судді Зубець Л.П. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/3091/15-г колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Ткаченка Б.О., Смірнової Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2016р. розгляд апеляційної скарги ОСОБА_3 відкладено на 08.08.2016р.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2016р., у зв'язку із перебуванням судді Зеленіна В.О. на лікарняному, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/3091/15-г колегію суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), суддів: Чорна Л.В., Алданова С.О.

23.08.2016р. до Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Вказане клопотання обґрунтоване неможливістю прибути до судового засідання 30.08.2016р., у зв'язку з відпусткою та проходженням санаторно-курортного лікування представника позивача.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів Київського апеляційного господарського суду від 30.08.2016р., у зв'язку із перебуванням судді Чорної Л.В. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/3091/15-г колегію суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), суддів: Рябуха В.І., Алданова С.О.

Клопотання позивача про відкладення розгляду справи підлягає залишенню без задоволення з огляду на те, позивачка була обізнана про подання нею апеляційної скарги і строки розгляду справи у суді апеляційної інстанції, правова позиція апелянта детально викладена нею у апеляційній скарзі і розгляд справи може бути здійснений за наявними у ній матеріалами.

Позивач та відповідач-1 до судового засідання, що відбулось 30.08.2016р., не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У судовому засіданні представник Банку проти доводів апеляційної скарги заперечував, вказував на законність прийнятого рішення судом першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦСТРОЙЕНЕРГО" (відповідач-1, Товариство), яке оформлене протоколом № 1 від 27.03.1996р., затверджено статут, який зареєстрований реєстраційною палатою виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів від 29.03.1996р. за реєстраційним номером 05377-ЛТ-І (Статут).

Відповідно до п. 9.1 Статуту, вищим органом управління Товариством є збори учасників.

Пунктом 9.8 Статуту до виключної компетенції зборів учасників віднесено:

- визначення основних напрямків діяльності Товариства, затвердження планів і звітів про їх виконання;

- внесення змін до цього Статуту;

- призначення та звільнення директора; обрання та відкликання ревізійної комісії;

- затвердження річних звітів Товариства, включаючи філії та представництва, порядку розподілу прибутку, визначення порядку покриття збитків;

- створення, реорганізація та ліквідація дочірніх підприємств, філій та представництв, затвердження статутів (положень) про них;

- винесення рішень про притягнення до майнової відповідальності посадових осіб Товариства;

- затвердження внутрішніх документів Товариства;

- визначення умов оплати праці директора Товариства;

- затвердження витрат на утримання виконавчої дирекції Товариства;

- прийняття рішення про припинення діяльності Товариства, призначення ліквідаційної комісії, затвердження ліквідаційного балансу;

- установлення розміру, форми та порядку внесення учасниками додаткових внесків;

- рішення питання про придбання Товариством частки учасника, який вибув;

- виключення учасника із складу учасників Товариства.

Посилання апелянта на те, що статут Товариства розроблений у відповідності до Модельного статуту , затвердженого Кабінетом Міністрів України у 2011 році , не заслуговують на увагу, адже Товариством створено у 1996 році і затверджено протоколом учасників за № 1 від 27.03.1996р.

16.03.2009р. між відкритим акціонерним товариством "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ" (правонаступник - Публічне акціонерне товариство "ДЕРЖАВНИЙ ЕКСПОРТНО-ІМПОРТНИЙ БАНК УКРАЇНИ") (відповідач-2) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СПЕЦСТРОЙЕНЕРГО" укладено іпотечний договір, який зареєстрований в реєстрі за № 430 про передачу в іпотеку майна а саме: нежитлового приміщення, яке знаходиться в АДРЕСА_1 (спірне приміщення) та належить на праві власності відповідачеві-1 (Іпотечний договір).

Іпотечний договір підписано від імені іпотекодавця директором Товариства Коган Ніною Вікторівною, яка на підставі статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецстройнерго» затвердженого зборами учасників (протокол №1) від 27.03.1996р. та зареєстрованого реєстраційною палатою виконавчого комітету від 29.03.1996р. (копія у редакції, чинній на дату укладення іпотечного договору та лист Товариства від 02.03.2009р. про відсутність змін до статуту наявні в матеріалах справи).

Відповідно п. 9.17 Статуту у редакції, чинній на дату укладення іпотечного договору , Директор вирішує усі питання діяльності Товариства, за винятком тих, які входять у компетенцію зборів. Збори мають право делегувати частину своїх повноважень Директору.

Згідно з п. 9.18 Статуту у редакції, чинній на дату укладення іпотечного договору Директор має право без доручення вчинювати дії від імені Товариства.

Статутом у редакції, чинній на дату укладення Іпотечного договору не передбачено будь-яких обмежень на укладення правочинів від імені Товариства та не передбачено виключної компетенції Загальних зборів Товариства вирішувати питання щодо укладення будь-яких угод, в тому числі про передачу в заставу/іпотеку майна Товариства.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою (ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 3 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

З відомостей про Товариство у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, інформації про наявність обмежень повноважень директора Товариства не вбачається.

Позивачка , з якою погоджувалося Товариство , зазначала, що у момент вчинення правочину Банк володів інформацією про те, що протоколом №06/11 загальних зборів учасників Товариства від 06.11.2008р. були обмежені повноваження директора Товариства на укладення від імені Товариства будь-яких угод (договорів) на суму, що перевищує 1 000 000,00 грн., а також угод (договорів) щодо передачі майна Товариства в заставу, іпотеку і укладення таких угод потребувало попереднього схвалення загальними зборами учасників Товариства.

Такі твердження Позивачка засновувала на тому, що знаючи про існуючи обмеження повноважень директора Товариства на вчинення правочинів на суму, що перевищує 1 000 000,00 грн., а також угод (договорів) щодо передачі майна Товариства в заставу, іпотеку, Банк зажадав від Товариства окремого протоколу загальних зборів товариства про схвалення договору іпотеки і навіть запропонував проект такого рішення.

Такий протокол загальних зборів учасників Товариства № 20/02/09 від 20.02.2009р., за твердженням позивачки, був наданий Банку на його вимогу разом з протоколом №06/11 загальних зборів учасників Товариства від 06.11.2008р.

Утім доводи позивачки судова колегія оцінює критично, адже у тексті оспорюваного договору не міститься посилань на внутрішні документи Товариства , крім Статуту.

Сама по собі наявність у Банку протоколу зборів учасників Товариства № 20/02/09 від 20.02.2009р. не доводить тієї обставини, що Товариство передавало Банку протокол №06/11 загальних зборів учасників Товариства від 06.11.2008р.

Документального підтвердження такої передачі Товариство не надало.

Відповідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу.

Згідно загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачених частиною 2 статті 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У відносинах з третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Зазначена позиція кореспондується з правовою позицією Вищого господарського суду України, та викладена, зокрема, в постанові ВГСУ від 04.03.2009р. у справі №28/73-08-1971, в постанові ВГСУ від 06.07.2011р. у справі № 08/1848).

Судова колегія враховує, що встановивши внутрішніми корпоративними актами обмеження для виконавчого органу на вчинення ним від імені юридичної особи правочинів , юридична особа в силу принципу розумності та добросовісності мала потурбуватися про те, щоби треті особи, вступаючи у господарські правовідносини з нею, знали про існування таких обмежень, адже відповідно до ч. 1 ст. 92 ЦК України органи юридичної особи діють відповідно до установчих документів та закону.

Установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю в силу ч. 1 ст. 143 ЦК України є статут , а компетенція виконавчого органу цього господарського товариства , порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються Цивільним Кодексом, іншим законом і статутом товариства ( ч. 3 ст. 145 ЦК України).

Згідно з ст. 62 Закону України «Про господарські товариства» у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути також і особи, які не є учасниками товариства. Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами.

Генеральний директор має право без довіреності виконувати дії від імені товариства. Інші члени дирекції також можуть бути наділені цим правом.

Генеральний директор (директор) не може бути одночасно головою загальних зборів учасників товариства.

За таких обставин справи судова колегія не може визнати обґрунтованими доводи апелянта про те, що у момент вчинення правочину повноваження директора Товариства були обмежені установчими документами Товариства, або законом, а тому не вважає, що вчинений виконавчим органом Товариства правочин, не породив зобов'язань для Товариства і Банку і за має бути вихнаний недійсним.

Відхиляючи доводи позивачки з приводу того, що вчинений правочин порушує її право на управління товариством, судова колегія вважає, що відповідальність за вчинений правочин і збитки, які настали у результаті його виконання, позивачка вправі пред'явити до виконавчого органу господарського товариства, учасником якого вона є , в силу приписів ст. 92 ЦК України.

Додані представником позивача для порівняння постанови Вищого господарського суду України судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки спори у справах, які зазначені у вказаних постановах стосуються інших правовідносин, а тому не можуть бути прикладом неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права.

Заява представника відповідача про застосування до позивача строків позовної давності вірно відхилена судом першої інстанції з тих підстав, що розгляд вказаної заяви мав би місце при наявності порушеного права позивача, яке підлягало би захисту в судовому порядку. Оскільки при укладенні оспорюваного правочину права позивача порушені не були, правила про позовну давність в даному випадку судом не застосовуються.

Колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовна вимога про вилучення обтяження іпотекою нежитлового приміщення, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором задоволенню не підлягає, оскільки є похідною від позовної вимоги визнання недійсним Іпотечного договору.

Судом апеляційної інстанції не встановлено факту порушення прав позивача на управління Товариством, які б підлягали судовому захисту у межах предмету позову, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Як визначає ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

Твердження апелянта стосовно безпідставної відмови судом першої інстанції у прийнятті заяви позивачки про уточнення до позовних вимог, відхиляються , враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що до господарського суду 03.08.2015р. від представника позивача надійшли уточнення позовних вимог і додатково заявлена вимога про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦСТРОЙЕНЕРГО", оформлене протоколом № 20/02/09 від 20.02.2009р.

Приписами статті 22 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п. 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.11.2011 № 18 встановлено, що, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Пунктом 3.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК. Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи). Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК), відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання. При цьому неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК.

Враховуючи викладене, заявлена позивачем додаткова вимога про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦСТРОЙЕНЕРГО", яке оформлене протоколом № 20/02/09 від 20.02.2009р., судом першої інстанції правомірно не прийнята до розгляду, оскільки дана вимога не була заявлена при подачі позову до суду.

Представник позивача звертався до суду першої інстанції з клопотанням про зупинення провадження у справі № 910/3091/15-г до розгляду господарським судом Кіровоградської області справи № 912/3203/15 про визнання недійсним рішення загальних зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦСТРОЙЕНЕРГО" від 20.02.2009р., оформлених протоколом за № 20/02/09.

Таке клопотання обґрунтовано відхилено місцевим господарським судом з тих підстав, що розгляд спору про недійсність правочину з підстав порушення корпоративних прав позивачки може бути встановлене судом самостійно в рамках розгляду даної справи.

З огляду на встановлене, судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 року у справі №910/3091/15-г слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладається на апелянта.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 року у справі №910/3091/15-г - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 року у справі №910/3091/15-г - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/3091/15-г повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді В.І. Рябуха

С.О. Алданова