ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 р. Справа № 917/1371/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавагаз збут", 36020, м.Полтава, вул.Козака, 2-А

до Квартирно експлуатаційного відділу м. Полтави, 36039, м. Полтава, вул. Сінна, 36

про стягнення грошових коштів у сумі 996 054,43 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники :

від позивача: ОСОБА_1 дов. №1853 від 23.05.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2 дов. № 23 від 30.12.2015р.

26.09.2016 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення відповідача 996 054,43 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання умов укладеного між сторонами 15.02.2016р. Договору на постачання природного газу №296-З/Б, з яких: 777 838,08 грн.- основний борг, 13653,46 грн. - 3% річних, 164841,57 грн.- пеня, 39721,32 - інфляційних втрат.

Позивач на задоволенні позову наполягає з мотивів, викладених у позовній заяві.

Відповідач надав суду відзив на позов №3005 від 07.09.2016 р., в якому зазначив, що платіжним дорученням № НОМЕР_1 від 30.08.2016р. КЕВ м.Полтава перерахувало горошові кошти в розмірі 751 890,00 грн. за борг оплати постачання газу. Таким чином, на момент розгляду справи основний борг КЕВ м.Полтава за Договором на постачання природного газу №296-З/Б від 15.02.2016р. становить 25 948,08 грн.

15.09.2016 року за вх. канцелярії суду №11486 від позивача надійшла заява про припинення розгляду справи в частині стягнення основного боргу в розмірі 751890,00 грн., в зв"язку зі сплатою. Суд подане клопотання розглянув та задовольнив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази, суд, встановив:

15 лютого 2016 року між товаристом з обмеженою відповідальністю «ПОЛТАВАГАЗ ЗБУТ» ( далі - ТОВ «ПОЛТАВАГАЗ ЗБУТ», Постачальник) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Полтава (далі - КЕВ м.Полтави) укладений договір на постачання природного газу №296-3/Б (далі -Договір).

За умовами Договору, Постачальник (ТОВ «ПОЛТАВАГАЗ ЗБУТ») постачає природний газ Споживачеві в обсягах і порядку, передбачених Договором для забезпечення потреб Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених Договором (п.1.1 ).

Відповідно до п.3.7. Договору, розрахунковим періодом за Договором є відповідний розрахунковий місяць. Розрахунки Споживача за природний газ здійснюються за розрахунковий період, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, у наступному порядку: щомісячної 100% поточної оплати договірного обсягу постачання газу, визначеного в додатку до Договору протягом місяця поставки природного газу.

Пунктом 3.7.1 Договору визначено, що у випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 7 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до наданих позивачем актів приймання -передачі природного газу, що підписані сторонами без застережень, ТОВ «ПОЛТАВАГАЗ ЗБУТ» надавало відповідачу послуги з постачання природного газу в березні 2016 року в об'ємі 365,295 тис. куб. м. на суму 2 772895,91 грн., в квітня 2016 року в об'ємі 76,747 на суму 580649,39 грн., в травні 2016 року в об'ємі 29,258 тис. куб. м. на суму 194436,97 грн., в червні 2016 року в об'ємі 18,766 тис. куб. м. на суму 126332,71 грн., в липні 2016 року в об'ємі 14,161 тис. куб. м. на суму 95331,85 грн. А всього на суму 3 769 646,83 грн.

На день подання позову до суду оплата за спожитий природний газ КЕВ м.Полтави здійснена лише на суму 2 991 808,75 грн.

Відповідно до бухгалтерського обліку ТОВ «ПОЛТАВАГАЗ ЗБУТ» станом на 23.08.2016 року сума боргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтава перед ТОВ «ПОЛТАВАГАЗ ЗБУТ» за постачання природного газу з урахуванням проведеної оплати становить 777 838,08 грн.

При винесенні рішення суд виходив з наступного:

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до п. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відзиві на позовну заяву Квартирно-експлуатаційний відділ м. Полтава зазначає, що ним сплачено 30 серпня 2016 року 751890,00 грн. борг за оплату постачання газу.

15.09.2016 року за вх. канцелярії суду №11486 від позивача надійшла заява про припинення розгляду справи в частині стягнення основного боргу в розмірі 751890,00 грн., в зв"язку зі сплатою.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У зв'язку з тим, що між сторонами відсутній спір, а для судового розгляду відсутній предмет спору, тому провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 751890,00 грн. підлягає припиненню, на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, на момент винесення рішення основний борг за оплату постачання газу складає 25948,08 грн.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За розрахунком, здійсненим позивачем та перевіреним судом до стягнення з відповідача підлягає пеня в сумі 164 841,57 грн за період з 08.04.2016 р. по 23.08.2016 р.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 39721,32 грн інфляційних за період квітень-липень 2016р. та 13653,46 грн - 3% річних за період з 08.04.2016 р. по 23.08.2016 р.

У відповідності до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов'язання.

Таким чином, суд, також, задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 39721,32 грн інфляційних за період квітень-липень 2016р. та 13653,46 грн - 3% річних за період з 08.04.2016 р. по 23.08.2016 р.

У відзиві на позовну заяву КЕВ м.Полтава просить суд, на підставі ст.233 ГК України, зменшити розмір штрафних санкцій.

Згідно з ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Відповідно до абз. 1 п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011 року вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідач посилається на те, що КЕВ м.Полтава є бюджетною неприбутковою організацією Міністерства оборони України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету України, по кошторису Міністерства оборони по загальному та спеціальному фондах, кошторисних призначень та фінансування від фінансового органу, що забезпечує Відповідача для оплати за спожитий газ у 2016 році своєчасно та в повному обсязі не виділялися, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 777 838,47 грн.

У даному випадку, враховуючи усі обставини справи у їх сукупності, врахувавши інтереси обох сторін суд не вбачає підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, зясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

В зв'язку з тим, що відповідач сплатив основну заборгованість за Договором №296-З/Б від 15.02.2016р. в розмірі 751890,00 грн. після подання до суду позовної заяви, тобто спір виник з його вини, сплата судових витрат в цій частині відповідно до ст. 49 ГПК України покладається в зазначеній сумі на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33, 43, 49, п.1-1 ст. 80, 82-85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю частково.

2. Припинити провадження в частині стягнення основного боргу в розмірі 751890,00 грн., на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України.

3. Стягнути з Квартирно експлуатаційного відділу м. Полтави (36039, м. Полтава, вул. Сінна, 36, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛТАВАГАЗ ЗБУТ" (36020, м.Полтава, вул.Козака, 2-А, ) заборгованість Договором на постачання природного газу №296-З/Б від 15.02.2016р. в розмірі 244164,43 грн., з яких 25 948,08 грн.- основний борг, 164 841,57 грн.- пеня, 13 653,46 грн. - 3% річних, 39 721, 32 грн. - інфляційні, а також витрати на сплату судового збору в розмірі 14 940,82 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 28.09.2016 р.

Суддя Н.Г. Гетя