ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.10.16 Справа № 904/6702/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКВІВЕС", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "МАРГАНЕЦЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ", м. Марганець, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1 - представник за дов. №30/15 від 05.01.2016

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Еквівес" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки № 258 від 04.05.2016 в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 13.09.2016.

13.09.2016 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 13.09.2016 розгляд справи відкладено на 03.10.2016.

03.10.2016 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову, а саме зазначає, що позивачем не передано разом із товаром оригінали документів, визначених у п. 3.3 договору, зокрема, рахунку. А тому обов'язок у відповідача щодо оплати поставленого товару не виник.

Також, відповідач зазначає, що пунктом 11.10 договору, на підставі якого позивач нараховує відповідачеві пеню за несвоєчасну оплату поставленого товару, передбачено відповідальність постачальника за порушення термінів повернення грошових коштів, а не відповідальність покупця за несвоєчасну оплату товару.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, 03.10.2016 надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із зайнятістю його представника.

Відповідно до ч. 2 п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18 господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що неявка представника позивача не перешкоджає розгляду даної справи.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Враховуючи викладене, господарський суд відмовляє у задоволенні заяви позивача про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 03.10.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

04.05.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Еквівес» (далі позивач, постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі відповідач, покупець) було укладено договір поставки № 258 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, з метою здійснення господарської діяльності постачальник зобовязується передати у власність покупцеві товар, повне найменування якого (номенклатура, асортимент). Марка, вид, сорт, кількісні та якісні характеристики, код товару за УКТ ЗЕД за державним класифікатором продукції та послуг вказуються в специфікаціях (додатках) до договору (далі - товар), які є його невідємною частиною, а покупець зобовязується прийняти вказаний товар та оплати його в порядку і на умовах, передбачених цим договором.

Детальна інформація про кількісні та якісні характеристики товару містяться в специфікаціях (додатках) до цього договору (п. 2.1 договору).

Згідно з п. 3.9 договору, зобовязання постачальника щодо поставки товару вважаються повністю виконаними в момент підписання сторонами договору акту приймання-передачі товару щодо кількості та якості поставленого товару.

Пунктом 4.6 договору сторони погодили, що порядок оплати та форма розрахунків вказуються сторонами у специфікаціях (додатках) до цього договору.

04.05.2016 сторонами було підписано специфікацію № 1 до договору, якою погоджено поставку товару на суму 31600 грн. Порядок оплати та форма розрахунків: покупець здійснює оплату товару протягом 60 календарних днів на рахунок постачальника після дати виконання постачальником своїх зобовязань з поставки товару згідно п. 3.9 договору і, за фактично поставлений товар на склад покупця, за умови виконання п. 3.3 договору та підписання акта прийому-передачі продукції за якістю та кількістю, підписаний представниками сторін, уповноваженими відповідно до умов договору (арк. с. 15).

04.05.2016 сторони підписали специфікацію № 2 до договору, якою погодили поставку товару на суму 113957 грн. Порядок оплати та форма розрахунків: покупець здійснює оплату товару протягом 30 календарних днів на рахунок постачальника після дати виконання постачальником своїх зобовязань з поставки товару згідно п. 3.9 договору і, за фактично поставлений товар на склад покупця, за умови виконання п. 3.3 договору та підписання акта прийому-передачі продукції за якістю та кількістю, підписаний представниками сторін, уповноваженими відповідно до умов договору Привязка до курсу валют: курс валют НБУ фіксується на 19.01.2016 (USD = 24,637118 грн.). В разі зміни курсу НБУ встановленого на дату підписання акту прийму-передачі більш-менш ніж на 1, 5 % по відношенню до дати 19.01.2016, допускається можливість пропорційного коригування вартості продукції від зміни курсу валют НБУ (арк. с. 16).

На виконання умов договору та специфікації № 2 до нього, позивач 16.05.2016 поставив, а відповідач, на підставі довіреності (арк. с. 20), прийняв товар на загальну суму (за скоригованою ціною) 117726, 98 грн., що підтверджується актом приймання-передачі від 16.05.2016, підписаним обома сторонами (арк. с. 17).

Строк оплати поставленого згідно акту приймання-передачі від 16.05.2016 товару на суму 117726, 98 грн., з урахуванням положень п. 5 специфікації № 2 від 04.0.52016 до договору, є таким, що настав 16.06.2016.

Відповідач вартість поставленого товару не сплатив, у звязку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 117726, 98 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України (далі ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На час розгляду спору у господарському суді відповідачем не заперечено факт отримання товару за представленим актом прийому-передачі та не надано доказів повної його оплати на суму 117726, 98 грн., а відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу підлягає задоволенню у повному обсязі у розмірі 117726, 98 грн.

Твердження відповідача щодо ненастання строку оплати товару з посиланням на пп. 4.7.1 п. 4.7 договору, оскільки позивачем не надано відповідачеві оригінал рахунку, якто передбачено п. 5 специфікації № 2 до договору, не приймається судом до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5 специфікації № 2 сторони погодили порядок наступний порядок та форму розрахунків: покупець здійснює оплату товару протягом 30 календарних днів на рахунок постачальника після дати виконання постачальником своїх зобовязань з поставки товару згідно п. 3.9 договору і, за фактично поставлений товар на склад покупця, за умови виконання п. 3.3 договору та підписання акта прийому-передачі продукції за якістю та кількістю, підписаний представниками сторін, уповноваженими відповідно до умов договору Привязка до курсу валют: курс валют НБУ фіксується на 19.01.2016 (USD = 24,637118 грн.). В разі зміни курсу НБУ встановленого на дату підписання акту прийму-передачі більш-менш ніж на 1, 5 % по відношенню до дати 19.01.2016, допускається можливість пропорційного коригування вартості продукції від зміни курсу валют НБУ.

Підпунктом 4.7.1 п. 4.7 договору встановлено, що підставою для покупця для відтермінування сплати за товар понад строк (термін), встановлений в специфікаціях (додатках) до цього договору: у разі, якщо сторони в порядку, зазначеному в п. 4.6 договору, встановили термін оплати - після моменту поставки, покупець сплачує за товар після надання постачальником документів, зазначених у п. 3.3 договору. При простроченні терміну надання документів, зазначених у п. 3.3 договору, строк оплати збільшується на строк прострочення надання всіх документів, зазначених в п. 3.3 договору.

Згідно з п. 5.1 договору приймання товару по кількості проводиться відповідно до Інструкції про приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженою постановою Держарбітражу при ОСОБА_2 СРСР від 15.06.1965 № П-6 із змінами та доповненнями.

В договорі не передбачено інший порядок передачі документів, ніж той, що вказаний в пп. 4.7.1 п. 4.7 договору, тобто разом з товаром, що поставляється, та не передбачено складання окремого документу про передачу вказаних документів, або обов'язкове надсилання їх на адресу покупця.

Відповідно до ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Тобто, у разі невиконання з боку позивача зобов'язання щодо передання документів, відповідач має право встановити розумний строк для їх передання або відмовитися від договору поставки та повернути товар продавцеві.

Згідно із п. 12 Інструкції приймання товару за кількістю виконується згідно транспортним та супроводжувальним документам (рахунку-фактурі, специфікації, опису, пакувальним ярликам та ін.) Відсутність зазначених документів або деяких з них не зупиняє приймання товару. У цьому випадку складається акт про фактичну кількість продукції, у якому зазначається які документи відсутні.

Пунктом 5.3 договору встановлено, що у разі виявлення покупцем під час приймання невідповідності фактично поставленого товару кількості та/або якості і/або асортименту та/або будь-яким іншим умовам договору покупець має право відмовитись від прийняття товару та розірвати даний договір в односторонньому порядку без відшкодування будь-яких збитків, матеріального та морального збитку постачальнику, або діяти в наступному порядку: покупець письмово, в тому числі за допомогою факсимільного, електронного зв'язку або листом з повідомленням про вручення сповіщує про це постачальника і вказує термін, в який повинен прибути представник постачальника на територію покупця. Постачальник або його представник за дорученням зобов'язаний прибути не пізніше чим у триденний термін після отримання виклику, за виключенням часу проїзду для посвідчення факту невідповідності товару умовам договору шляхом підписання відповідного акту передбаченого вимогами Інструкції П-6/П-7. Постачальник зобов'язаний не пізніше чим на другий день після отримання виклику повідомити (в тому числі за допомогою факсимільного, електронного зв'язку або листом з повідомленням про вручення) покупця про прибуття/не прибуття представника для участі у прийманні товару за кількістю та/або якістю.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказів виклику відповідачем представника позивача для приймання продукції та/або доказів пред'явлення відповідачем позивачеві претензії про відсутність необхідних документів, зокрема оригіналу рахунку, згідно Інструкції П-6, відмови від прийняття продукції або повернення останньої відповідачем позивачу, згідно п. 5.3 договору, сторонами до суду не надано, що свідчить про виконання продавцем свого обов'язку щодо надання відповідних документів.

У зв'язку з несвоєчасним виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати поставленого товару, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 2122, 95 грн. за період з 16.06.2016 по 14.07.2016.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ч. 1 ст. 547 ЦК України).

Отже, нарахування неустойки, зокрема пені, можливе лише на підставі договору.

Однак, спірним договором не передбачено забезпечення невиконання або неналежного виконання покупцем свого зобов'язання щодо оплати поставленого товару шляхом застосування до нього господарських санкцій, а саме, пені.

При нарахуванні відповідачеві пені за несвоєчасну оплату вартості поставленого товару позивач посилається на п. 11.10 договору.

Відповідно до п. 11.10 договору, у разі порушення термінів повернення грошових коштів, встановлених п. 5.6 договору, покупець має право стягнути з постачальника пеню в розмірі 0, 5 % від суми неповернутих грошових коштів за кожен день прострочення.

Зі змісту п. 11.10 договору, вбачається, що останній не містить умов нарахування пені покупцю у випадку несвоєчасної оплати поставленого товару, а тому посилання позивача на даний пункт договору при нарахуванні пня відповідачеві є безпідставним.

У зв'язку з вищевикладеним, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 2122, 95 грн.

За порушення відповідачем виконання грошового зобов'язання позивачем нараховано три відсотки річних за період з 16.06.2016 по 14.07.2016 у розмірі 289, 49 грн.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками три відсотки річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійним способом захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування трьох відсотків річних, задовольняє дану вимогу частково у розмірі 279, 84 грн., оскільки позивачем при здійсненні нарахування трьох відсотків річних не було враховано, що 2016 рік має 366 днів.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 1770, 10 грн.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення з відповідача 120139, 42 грн.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно ст. 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік" з січня 2016 року встановлена мінімальна заробітна плата у розмірі 1378 грн.

Відповідно до п. п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Таким чином, судовий збір за розгляд позову про стягнення заборгованості у розмірі 120139, 42 грн. повинен бути сплачений у розмірі 1802, 09 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за розгляд даного позову було сплачено судовий збір у розмірі 1799, 69 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 12.07.2016 № 1178 (арк. с. 7).

Отже, позивачем за розгляд даної справи не доплачено судовий збір у розмірі 2, 40 грн.

У пункті 2.23 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу ІV Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 № 7 зазначено, що якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може, зокрема, у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 ГПК.

Враховуючи викладене, судовий збір у розмірі 2, 40 грн. підлягає стягненню з позивача в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (53400, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Радянська, 62; ідентифікаційний код 00190911) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквівес» (02094, м. Київ, вул. Г. Хоткевича, 8, оф. 199; ідентифікаційний код 37502259) основний борг у розмірі 117726, 98 грн., три відсотки річних у сумі 279, 84 грн. та 1770, 10 грн. витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквівес» (02094. м. Київ, вул. Г. Хоткевича, 1, оф. 199; ідентифікаційний код 37502259) в дохід Державного бюджету України (одержувач - Управління Державної Казначейської Служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська, , банк одержувача - відділення банку ГУДКУ у Дніпропетровській області, МФО 805012, р/р 3005, КБКД 22030001, призначення платежу: судовий збір, код ЄДРПОУ суду 03499891) недоплачений судовий збір у розмірі 2, 40 грн.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 04.10.2016

Суддя ОСОБА_3