ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

27 вересня 2016 р. Справа № 902/760/16

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Василишеній Н.О.

За участю представників сторін:

позивачів: не з'явився;

відповідача: Кравченко А.М. - представник за довіреністю.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу

за позовом:ОСОБА_2 (65121, АДРЕСА_1)

до:Приватного підприємства "Фарвуд" (22633, Вінницька обл., Оратівський район, смт.Оратів, вул. Миру, буд. 38 )

про визнання рішення № 3 від 10.11.2007 р. недійсним

ВСТАНОВИВ :

До господарського суду Вінницької області звернувся засновник підприємства ОСОБА_2 до Приватного підприємства "Фарвуд" з позовом про визнання недійсним рішення власника №3 від 10.11.2007 р..

Позов мотивовано тим, що у 2007 році відбулася державна реєстрація змін до статуту ПП "Фарвуд" на підставі рішення власника №3 від 10.11.2007 року та введено до складу власників громадянина Росії ОСОБА_5 з його часткою у статутному фонді 80 000 грн. Після реєстрації змін, власниками ПП "Фарвуд" стали позивач з часткою у статному фонді 20% і ОСОБА_5 із часткою 80%. Позивач вважає проведені зміни протиправними, такими, що порушують його права та інтереси, не відповідають вимогам чинного законодавства України та просить:

- визнати недійсним рішення власника Приватного підприємства "Фарвуд" №3 від 10 листопада 2007 року в частин, ведення; до складу власників Приватного підприємства "Фарвуд" громадянина Росії ОСОБА_5 з його часткою у статутному фонді підприємства у розмірі 80% та зменшення частки ОСОБА_2 у статутному фонді Приватного підприємства "Фарвуд" з розміру 100% до 20%, формування статутного капіталу та внесення змін до установчих документів підприємства, державну реєстрацію змін до установчих документів підприємства.

- визнати недійсним повністю нову редакцію статуту Приватного підприємства "Фарвуд", затверджену рішенням власника Приватного підприємства "Фарвуд" №3 від 10 листопада 2007 року та зареєстровану державним реєстратором 14.11.2007 року за №2000172.

- відновити становище, яке існувало до порушення прав ОСОБА_2 шляхом спонукання Приватного підприємства "Фарвуд" прийняти рішення про внесення змін до статуту, у зв'язку із зміною складу учасників.

- доручити ОСОБА_2 представити в державні органи статут Приватного підприємства "Фарвуд" у новій редакції для його державної реєстрації - звернутися до державного реєстратора Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб- реєстраційної служби Оратівського районного управління юстиції у Вінницькій області щодо здійснення запису про те, що ОСОБА_2 є власником Приватного підприємства "Фарвуд", якому належить право власності на 100% частки у статутному фонді підприємства.

Ухвалою суду від 05 вересня 2016 р. за вказаним позовом порушено провадження та призначено справу до розгляду на 27 вересня 2016 року.

В судове засідання 27 вересня 2016 року з'явися представник відповідача який проти позову заперечив та просив суд у позові відмовити з підстав викладених у відзиві та крім того наголосив на пропущені позивачем строку позовної давності.

Позивач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що стверджується наявним в справі повідомленням про вручення поштового відправлення про вручення йому поштової кореспонденції 15.09.2016 року.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення позивача належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Відсутність представника позивача не перешкоджає розгляду справи по суті, у зв'язку з цим справу розглянуто за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника відповідача, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши в сукупності надані в справу докази, надавши їм юридичну оцінку суд встановив наступне.

ОСОБА_2 (позивач) з моменту створення у 2004 році Приватного підприємства "Фарвуд" (відповідач) був його засновником та єдиним власником.

Рішенням власника Приватного підприємства "Фарвуд" №3 від 10 листопада 2007 року вирішено: ввести до складу власників громадянина Росії ОСОБА_5 з його часткою у статутному фонді 80 000 грн.; внести зміни до Статуту Підприємства, у зв'язку із зміною власників та збільшенням розміру статутного фонду підприємства, виклавши Статут у новій редакції; затвердити нову редакцію Статуту ПП "Фарвуд"; відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 30.10.2007 року виданої громадянином Росії ОСОБА_5 підписати нову редакцію Статуту ПП "Фарвуд" за себе та за вступаючого власника ОСОБА_5; доручити провести державну реєстрацію змін до Статуту ПП "Фарвуд", викладених у новій редакції директору Запарнюку Анатолію Миколайовичу.

У 2007 році відбулася державна реєстрація змін до статуту ПП "Фарвуд" на підставі рішення власника №3 від 10.11.2007 року та введено до складу власників громадянина Росії ОСОБА_5 з його часткою у статутному фонді 80 000 грн.

Після реєстрації змін, власниками ПП "Фарвуд" стали позивач з часткою у статному фонді 20% і ОСОБА_5 із часткою 80%.

Позивач вважає проведені зміни протиправними, такими, що порушують його права та інтереси, не відповідають вимогам чинного законодавства України з наступних підстав.

- позивач не складав заяву або інший документ про перехід чи передання частки учасника у статутному капіталі ПП "Фарвуд".

- ОСОБА_5 не було придбано корпоративних прав учасника ПП "Фарвуд". Договір щодо відчуження частки у статутному капіталі товариства між Позивачем та ОСОБА_5 не укладався.

- після реєстрації змін, частка Позивача зменшилася на 80%. Будь-якої грошової компенсації позивач від ОСОБА_5 не отримував. Права та інтереси позивача на частку у статутному капіталі ПП "Фарвуд" порушені.

- ОСОБА_5 не здійснив внесення частки до статутного капіталу ПП "Фарвуд".

Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши в сукупності надані у справі докази та надавши їм юридичну оцінку, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з такого.

Щодо вимоги Позивача про визнання рішення власника №3 від 10.11.2007 року недійсним.

Відповідно до ст. 113 ГК України Приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці. Приватним є також підприємство, що діє на основі приватної власності суб'єкта господарювання - юридичної особи.

На відміну від господарських товариств, законодавство України не містить положення, які окремо б визначали правове регулювання діяльності вищого органу приватного підприємства, а також взаємовідносин між учасниками (власниками) приватного підприємства, зокрема питання: проведення зборів учасників (власників), порядок голосування на зборах учасників (власників), визначення кворуму, порядок відступлення частки учасником (власником) приватного підприємства тощо.

Згідно з ст. 62 ГК України підприємство, якщо законом не встановлено інше, діє на основі статуту.

Розділом 9 Статуту ПП «Фарвуд», в редакції від 14 травня 2004 року (яка діяла до 10.11.2007 року та наявна в матеріалах справи), встановлено, що вищим органом управління Підприємства є Засновник.

У розділі 9 Статуту, в редакції від 14 травня 2004 року, до виключної компетенції Засновника належить прийняття, внесення змін та доповнення до Статуту підприємства.

На момент прийняття рішення власника № 3 від 10 листопада 2007 року єдиним засновником (власником 100 відсотків статутного капіталу) ПП «Фарвуд» був позивач.

Таким чином, власник, якому належить 100% статутного капіталу ПП «Фарвуд», мав право приймати рішення щодо включення до складу засновників нового учасника та внесення відповідних змін до Статуту.

З урахування зазначеного вище, оскаржуване рішення власника № 3 від 10 листопада 2007 року є рішенням вищого органу ПП «Фарвуд».

Відповідно до пункту 2.12 постанови Пленуму ВГС України віл 25.02.2016 року № 4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» та пункт 17 постанови Пленуму ВС України від 24.10.2008 р. № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів», рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи є актами ненормативного характеру (Індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

У зв'язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути:

- невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства;

- порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів;

- позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах».

Проте у позовній заяві позивач не навів жодної підстави щодо визнання недійсним його одноосібного рішення від 10 листопада 2007 року, яка б відповідала правовій позиції Пленуму Вищого господарського суду та Пленуму Верховного суду України.

У п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» від 24 жовтня 2008 року № 13, зазначено, що суди мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

З огляду на це у позовній вимозі про визнання рішення власника № 3 від 10.11.2007 року недійсним слід відмовити.

Щодо вимоги позивача, про визнання недійсним повністю нову редакцію статуту Приватного підприємства "Фарвуд", затверджену рішенням власника Приватного підприємства "Фарвуд" №3 від 10 листопада 2007 року та зареєстровану державним реєстратором 14.11.2007 року за №2000172, слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 5.1 постанови Пленуму ВГС України від 25.02.2016 року № 4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» підставами для прийняття рішення про визнання недійсними установчих документів є порушення закону, які не можуть бути усунуті.

Згідно п. 13 постанови Пленуму ВС України від 24.10.2008 р. № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» встановлено, що відповідно до вимог статей 88, 143. 154 ЦК, статей 57, 82 ГК, статей 4, 37, 51, 65, 67, 76 Закону про господарські товариства, статей 27, 30 Закону про державну реєстрацію суди вправі визнати недійсними установчі документи товариства за одночасної наявності таких умов:

- на момент розгляду справи установчі документи не відповідають вимогам законодавства;

- порушення, допущені при прийнятті та затвердженні установчих документів, не можуть бути усунені:

- відповідні положення установчих документів порушують права чи охоронювані законом інтереси позивача.

У позовній заяві позивач не навів наявність жодної з вище вказаних умов.

Зокрема, чому на момент розгляду цієї справи статут не відповідає вимогам законодавства: які порушення, допущені при прийнятті та затвердженні статуту, були тоді та не можуть бути усунені; які положення статуту порушують права чи охоронювані законом інтереси позивача.

Таким чином вимога позивача про визнання недійсним повністю нової редакції статуту Приватного підприємства "Фарвуд" задоволенню не підлягає.

Вимога позивача про відновлення становища, яке існувало до порушення прав ОСОБА_2 шляхом спонукання Приватного підприємства "Фарвуд" прийняти рішення про внесення змін до статуту, у зв'язку із зміною складу учасників, задоволенню не підлягає оскільки позивач не довів за допомогою належних та допустимих доказів факт порушення його прав.

Щодо вимоги позивача про доручення йому судом вчинити дії, пов'язані із реєстрацією змін до статуту ПП «Фарвуд» слід зазначити, що відповідно до п. 10 постанови Пленуму ВС України від 24.10.2008 р. № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» судам при вирішенні корпоративних спорів необхідно звернути увагу на неможливість застосування таких способів захисту прав та законних інтересів осіб, не передбачених чинним законодавством, зокрема статтею 16 ЦК та статтею 20 ГК, та не випливають із положень законодавства. У зв'язку з цим не підлягають задоволенню позови як такі, що не відповідають можливим способам захисту прав та інтересів.

З огляду на це, вимога позивача щодо доручення йому судом вчинити певні дії не є належним способом захисту прав та законних інтересів позивача, оскільки такий спосіб захисту не передбачений чинним законодавством, зокрема ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Тому дана вимога задоволенню не підлягає

Позивачем належними засобами доказування не доведено порушення прав позивача з боку відповідача щодо заявлених вимог, а тому в позові слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернулася до господарського суду з позовними вимогами.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування позовної давності слід зазначити наступне.

Згідно статтей 256, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом вказаних норм ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Як зазначалось вище позивач не навів та не надав доказів порушення відповідачем цивільного права чи інтересу позивача, в зв'язку з цим відсутні підстави для застосування позовної давності.

З врахуванням викладеного клопотання відповідача про застосування позовної давності задоволенню не підлягає.

Судові витрати пов'язані із сплатою судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 43, 49, 115 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ :

1. У позові відмовити.

Повний текст рішення суду оформлено і підписано відповідно до вимог ст.84 ГПК України 03 жовтня 2016 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (65121, АДРЕСА_1)

3 - відповідачу (22633, Вінницька обл., Оратівський район, смт.Оратів, вул. Миру, буд. 38 )