ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.09.16р. Справа № 904/8314/15

За позовом публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк", м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси", м. Дніпропетровськ

про стягнення 6 376 996,67 доларів США строкової заборгованості за кредитним договором № 77/07В від 13.12.2007 року, 812 984,20 доларів США строкової заборгованості по сплаті процентів, 82 756,14 доларів США простроченої заборгованості по сплату процентів, 708 381,89 доларів США пені, 35 423,92 доларів США 3% річних, 207 400,00 грн. штрафу

Суддя Бондарєв Е.М.

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: ОСОБА_1, довіреність Б/Н від 05.01.2015 року, представник

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси" заборгованість за кредитним договором №77/07В від 13.12.2007 року в сумі 8 016 542,82 доларів США та 207 400,00 грн., з яких:

- 6 376 996,67 доларів США строкова заборгованість по кредиту станом на 03.09.2015 року;

- 812 984,20 доларів США строкова заборгованість по сплаті процентів, нарахованих за період з 25.03.2014 року по 24.05.2015 року та 25.07.2015 року по 02.09.2015 року (включно);

- 82 756,14 доларів США прострочена заборгованість по сплаті процентів станом на 03.09.2015 року;

- 6 912,26 доларів США пеня за несвоєчасну сплату процентів, що нарахована за період з 07.07.2015 року по 03.09.2015 року (включно);

- 701 469,63 доларів США пеня за несвоєчасне повернення кредиту, що нарахована за період з 22.04.2015 року по 26.06.2015 року (включно);

- 35 073,48 доларів США 3% річних за прострочення повернення кредиту з 22.04.2015 року по 26.06.2015 року (включно);

- 350,44 доларів США 3% річних за прострочення сплати процентів за період з 07.07.2015 року по 03.09.2015 року;

- 207 400,00 грн. штрафи, передбачені кредитним договором станом на 03.09.2015 року (включно).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням товариством з обмеженою відповідальністю "Любимівський кар'єр" (позичальник) зобов'язань за кредитним договором №77/07В від 13.12.2007 року, який було викладено в новій редакції договором №25 про внесення змін до кредитного договору №77/07В. 22.07.2009 року в забезпечення виконання зобов'язання за кредитними договорами між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси" (поручитель) укладено договір поруки №77/07В-П-3, за умовами якого поручитель поручається перед позивачем за виконання позичальником зобов'язань, що виникли на підставі кредитних договорів або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

Разом з позовом позивач звернувся до суду із заявою про вжиття заходів да забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать товариству з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси" на будь-яких рахунках відкритих в будь-яких фінансових установах та які будуть виявлені в ході виконавчого провадження при виконанні ухвали про забезпечення позову в межах ціни позову 8 016 542,82 доларів США та 207 400,00 грн.

12.11.2015 року відповідач звернувся до суду із клопотанням про призначення у справі економічної експертизи (експертизи документів бухгалтерського, податкового обліку і звітності та документів фінансово-кредитних операцій).

Представник позивача у судовому засіданні проти клопотання щодо судової експертизи заперечував з підстав відсутності правових підстав для її проведення.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровськ області від 18.11.2015 року у справі № 904/8314/15 призначено судову експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз.

24.11.2015 року справа № 904/8314/15 надіслана до Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз.

12.01.2016 року публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк" звернулось до суду з клопотанням про поновлення провадження у справі № 904/8314/15 оскільки вважає, що у проведенні судової експертизи для визначення заборгованості за вищевказаним кредитним договором відпала потреба, оскільки така заборгованість вже встановлена рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05.10.2015 року по справі № 904/8313/15, яке набрало законної сили та не потребує додаткового доказування.

10.08.2016 року справа № 904/8314/15 разом з висновком судово-економічної експертизи № 6076/6077-15 від 03.08.2016 року повернута до господарського суду Дніпропетровської області.

Представники позивача у судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду спору повідомлений належним чином.

Згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України суд вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Провадження у справі було порушено ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.09.2015 року з призначенням її до розгляду на 15.10.2015 року, після чого розгляд справи відкладався до 27.10.2015 року, до 05.11.2015 року та до 12.11.2015 року.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 12.11.2015 року продовжено строк розгляду справи на 15 днів до 30.11.2015 року включно та розгляд справи відкладено до 18.11.2015 року.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровськ області від 18.11.2015 року у справі № 904/8314/15 призначено судову експертизу та провадження у справі зупинено.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровськ області від 12.09.2016 року провадження у справі № 904/8314/15 поновлено з призначенням до розгляду в судовому засіданні на 22.09.2016 року.

У судовому засіданні 22.09.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

13.12.2007 року між публічним акціонерним товариством "ВТБ БАНК№ (далі - позивач, банк) та товариством з обмеженою відповідальністю "Любимівський кар'єр" (далі - боржник, позичальник) було укладено кредитний договір №77/07В, який 29.10.2014 року договором № 25 про внесення змін до кредитного договору № №77/07В викладено в новій редакції (далі - кредитний договір).

Відповідно до п.1.1. кредитного договору (в редакції від 29.10.2014 року) банк на умовах договору, зобов'язався надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в сумі 6 376 996,67 доларів США, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути банку кредит не пізніше 28 серпня 2015 року, а також сплатити плату за кредит та виконати інші зобов'язання у повному обсязі на умовах та в строки, визначені договором.

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 цієї глави і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові), зокрема, грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно п.п. 2.1, 2.2 договору надання кредиту здійснюється окремими траншами в безготівковій формі на підставі письмової заявки позичальника про надання кредиту (траншу) за формою додатку 1 до договору в межах невикористаного ліміту кредитування, шляхом перерахування кредиту (траншу) на поточний рахунок позичальника та в розмірі, зазначеному в заявці, за умови виконання позичальником своїх зобов'язань належним чином та додержання всіх умов надання кредиту (траншу), визначених Договором. Датою надання кредиту (траншу) є дата перерахування грошових коштів з рахунку, обліку/сплати кредиту, зазначеного в п.10.1 договору, на поточний рахунок позичальника, зазначений в заявці.

Згідно ч. 1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами п.п.3.1.1, 3.1.2 Договору (в редакції від 29.10.2014 року) плата за користування кредитом визначається у вигляді проценті, розмір яких є фіксованим та становить 11% річних. Нарахування плати за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту на суму заборгованості за кредитом за весь строк користування кредитом, починаючи з дня надання кредиту по день, що передує дню його повного повернення із розрахунку факт/360. Плата за користування кредитом нараховується банком 24 числа кожного місяця, в останній день кожного місяця та в термін, зазначений в п.1.1 Договору або у разі розірвання Договору в день повернення кредиту в повному обсязі. Сплата плати за користування кредитом здійснюється позичальником в валюті кредиту на рахунок обліку/сплати плати за користування кредитом, зазначений в п.10.1 Договору, в такому порядку:

3.1.3.1. Плата за користування кредитом нарахована за період з 25 березня 2014 року по 24 листопада 2014 року (включно) та несплачена позичальником, сплачується не пізніше 28 серпня 2015 року.

3.1.3.2. Плата за користування кредитом, нарахована за період з 25 числа попереднього місяця по 24 число поточного місяця (включно), починаючи з 25 листопада 2014 року, сплачується щомісяця з 25 числа кожного місяця, але не пізніше останнього банківського дня того ж місяця (включно).

3.1.3.3. Незважаючи на положення попереднього підпункту Договору, в термін, зазначений в п.1.1 Договору, або у разі розірвання договору в день повернення кредиту в повному обсязі, позичальник зобов'язаний сплатити суму нарахованої плати за користування кредитом. При несплаті плати за користування кредитом у визначені у цьому пункті договору строки, з наступного банківського дня вона вважається простроченою.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд зазначає, що позивачем на виконання умов Договору було надано товариству з обмеженою відповідальністю "Любимівський кар'єр" грошові кошти (кредит), що підтверджується наявними в матеріалах справи заявками на надання траншу, меморіальними ордерами та банківськими виписками, проте третя особа своїх зобовязань за Договором не виконала, що спричинило виникнення заборгованості зі сплати кредиту та процентів перед позивачем.

З наданого позивачем розрахунку вбачається наступне:

- строкова заборгованість по кредиту станом на 03.09.2015 року становить 6 376 996,67 доларів США (що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ станом на 03.09.2015 р. 1 долар США = 21,988664 грн. становить 140 221 637,11 грн.);

- строкова заборгованість по сплаті процентів, нарахованих за період з 25.03.2014 року по 24.05.2015 року та 25.07.2015 року по 02.09.2015 року (включно), становить 812 984,20 доларів США (що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ станом на 03.09.2015 р. 1 долар США = 21,988664 грн. становить 17 876 436,41 грн.);

- прострочена заборгованість по сплаті процентів станом на 03.09.2015 року становить 82 756,14 доларів США (що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ

станом на 03.09.2015 р. 1 долар США = 21,988664 грн. становить 1 819 696,96 грн.).

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодекс України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до п.7.1 договору (в редакції від 29.10.2014р.) у разі порушення позичальником строків виконання будь-якого з боргових зобов'язань (крім договірних санкцій, пені та штрафів), банк має право застосувати до позичальника пеню, а позичальник зобов'язаний сплатити її банку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла в період, за який сплачується пеня) від суми несвоєчасно виконаного боргового зобов'язання, за кожний календарний день прострочення виконання, включаючи день такого погашення, з розрахунку факт/360.

Згідно ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.7.2.2 договору банк має право застосувати до позичальника, а позичальник зобовязаний сплатити банку, зокрема, штраф у разі порушення позичальником будь-якого з зобовязань, визначених п.4.3.9, п.4.3.10, п.4.2.11.1, п.4.3.11.2 Договору, у розмірі 207 400,00 грн. за кожний факт порушення зазначеного зобовязання.

Так, позивачем здійснено розрахунок 3% річних, пені, та штрафу за договором 1, з якого вбачається наступне:

- пеня за несвоєчасну сплату процентів, що нарахована за період з 07.07.2015 року по 03.09.2015 року (включно), становить 6 912,26 доларів США (що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ станом на 03.09.2015 р. 1 долар США = 21,988664 грн. становить 151 991,36 грн.);

- пеня за несвоєчасне повернення кредиту, що нарахована за період з 22.04.2015 по 26.06.2015 року (включно), становить 701 469,63 доларів США (що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ станом на 03.09.2015 р. 1 долар США = 21,988664 грн. становить 15 424 380,00 грн.);

- 3% (три проценти) річних за прострочення повернення кредиту з 22.04.2015 по 26.06.2015року (включно) становить - 35 073,48 доларів США (що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ станом на 03.09.2015 р. 1 долар США = 21,988664 грн. становить 771 218,97 грн.);

- 3% (три проценти) річних за прострочення сплати процентів за період з 07.07.2015 року по 03.09.2015 року (включно) становлять 350,44 доларів США (що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ станом на 03.09.2015 р. 1 долар США = 21,988664 грн. становить 7 705,71грн.);

- штрафи, передбачені Кредитним договором станом на 03.09.2015 року (включно) становлять 207 400,00 грн.

Враховуючи встановлений судом факт несвоєчасного повернення отриманого кредиту, порушення строків сплати процентів за користування кредитом, умови пункту 7.2. кредитного договору та положення наведених правових норм, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту, пені за несвоєчасну сплату процентів та 3% річних за визначені позивачем періоди є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вищезазначених позивачем до стягнення сум штрафів господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, позивачем не надано належних доказів наявності порушення позичальником будь-якого з зобовязань, визначених п.4.3.9, п.4.3.10, п.4.2.11.1, п.4.3.11.2 Договору, а відтак в частині позовних вимог щодо стягнення штрафу слід відмовити.

Між тим, зобов'язання за спірними договорами забезпечено договором поруки №77/07В-П-3 від 22.07.2009 року (в новій редакції від 29.10.2014 року) (далі договір поруки), укладеним між позивачем та поручителем - товариством з обмеженою відповідальністю "Проско ресурси" (далі - відповідач, поручитель), відповідно до умов якого поручитель поручився перед банком за виконання позичальником зобов'язань, що виникли на підставі кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

Положеннями частини 1 статті 553 Цивільного кодексу України визначено, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (ст. 543 Цивільного кодексу України).

Згідно з договору поруки, сторони визначили, що у випадку порушення позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договорами, поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед Банком у повному обсязі зобов'язань Позичальника за Кредитним договором, включаючи повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом. Комісій, неустойки (пені, штрафів) та відшкодування збитків, пов'язаних з порушенням виконання зобов'язань позичальником.

Відповідно до п. 4.1. договору поруки, при простроченні виконання поручителем зобов'язань, що визначені в п. 1.2 цього Договору, поручитель зобов'язаний виплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми прострочення за кожен день прострочення.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми по кредиту, відсоткам, штрафу та пені, обставин наведених позивачем в обґрунтування позовних вимог не спростував.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу вимог ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі та застосування штрафних санкцій.

Позивач разом з позовною заявою подав заяву про вжиття заходів до забезпечення позову в якій просить суд вжити заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать товариству з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси", які знаходяться на рахунках, відкритих в будь-яких фінансових установах, які будуть виявлені в ході виконавчого провадження при виконанні ухвали про забезпечення позову, в межах ціни позову.

Вказана заява позивача мотивована тим, що існує очевидна небезпека невиконання рішення у цій справі, у зв'язку з погіршенням фінансового стану відповідача та наявністю можливості відчуження ним своїх активів, що свідчить про ймовірне порушення майнових інтересів позивача.

Так, відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити, передбачених статтею 67 цього Кодексу, заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно зі статтею 67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Про забезпечення позову виноситься ухвала.

Як зазначено у постанові пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати її. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Разом з тим, позивачем не наведено обставин, які б свідчили про наявність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову, суду не надано жодних доказів того, що вказані заходи до забезпечення позову можуть забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, а невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заява позивача ґрунтується лише на припущеннях та не підтверджена жодним належним доказом.

За таких обставин суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову.

Щодо розподілу судових витрат суд вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача. Таким чином, судові витрати по сплаті за проведення судової експертизи покладаються на відповідача.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового зору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 182 485,29 грн.

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні заяви публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" про вжиття заходів до забезпечення позову.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси" (49044, м. Дніпро, вул. Рогальова, будинок 21а, ідентифікаційний код 35202094) на користь публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК" (01004, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка/вулиця Пушкінська, буд.8/26, ідентифікаційний код 14359319) заборгованість кредитним договором № 77/07В від 13.12.2007 року, а саме строкову заборгованість по кредиту станом на 03.09.2015 року у сумі 6 376 996,67 доларів США, що становить станом на 03.09.2015 року 140 221 637,11 грн., строку заборгованість по сплаті процентів за період з 25.03.2014 року по 24.05.2015 року та 25.07.2015 року по 02.09.2015 року у сумі 812 984,20 доларів США, що становить станом на 03.09.2015 року 17 876 436,41 грн., прострочену заборгованість по сплаті процентів станом на 03.09.2015 року у сумі 82 756,14 доларів США, що становить станом на 03.09.2015 року 1 819 696,96 грн., пеню за несвоєчасну сплату процентів за період з 07.07.2015 року по 03.09.2015 року у сумі 6 912,26 доларів США, що становить станом на 03.09.2015 року 151 991,36 грн., пеню за несвоєчасне повернення кредиту за період з 22.04.2015 року по 26.06.2015 року у сумі 701 469,63 доларів США, що становить станом на 03.09.2015 року 15 424 380,00 грн., 3 % річних за прострочення повернення кредиту з 22.04.2015 року по 26.06.2015 року у сумі 35 073,48 доларів США, що становить станом на 03.09.2015 року 771 218,97 грн., 3% річних за прострочення сплати процентів за період з 07.07.2015 року по 03.09.2015 року у сумі 350,44 доларів США, що становить станом на 03.09.2015 року 7 705,71 грн., та 182 485,29 грн. витрат зі сплати судового збору.

У решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.09.2016 року.

Суддя ОСОБА_2