РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2016Справа №910/13788/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УПБ» Пантіної Л.О.

до товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АУРУМ ФІНАНС»

за участю:

третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача 1) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

2) Національного банку України;

3) ОСОБА_4;

4) ОСОБА_5,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача

5) приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича

про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину

за участю представників сторін:

від позивача: Бондаренко М.Г. (довіреність № 36 від 31.08.2016);

від відповідача: Королецька В.А. (довіреність № б/н від 01.07.2016);

від третьої особи 1: не з'явились;

від третьої особи 2: не з'явились;

від третьої особи 3: не з'явились;

від третьої особи 4: не з'явились;

від третьої особи 5: не з'явились,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УПБ» Пантіної Л.О. (далі - позивач, банк, ПАТ «УПБ») до товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АУРУМ ФІНАНС» (далі - відповідач, ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС») про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Позовні вимоги мотивовані тим, що під час здійснення тимчасовою адміністрацією позивача перевірки правочинів, вчинених протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, виявлено правочин, вчинений між позивачем та відповідачем щодо відступлення права вимоги, а саме, договір про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований у реєстрі за № 6262, який є нікчемним на підставі ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відповідно до протоколу від 24.07.2015 НОМЕР_1 засідання комісії з перевірки договорів (інших правочинів) на виконання наказу від 29.05.2015 № 26/ТА. Так, за вказаним правочином, на думку позивача, банк безоплатно здійснив відчуження майна (оскільки розрахунки за спірним договором було проведено через внутрішній рахунок банку, тоді-як постановою Правління Національного банку України від 30.04.2015 №293/БТ обмеженням щодо обов'язку ПАТ «УПБ» під час здійснення особливого режиму контролю здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України); банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк уклав правочин, умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання позивачу переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Вважаючи, що договір про відступлення права вимоги від 26.05.2015 є нікчемним в силу положень ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» позивач звернувся до суду, просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та:

1) зобов'язати відповідача повернути на користь позивача права майнової вимоги, отримані за вказаним договором, а також оригінали документів, отриманих згідно актів приймання передачі від 27.05.2015, а саме:

- кредитний договір від 18.10.2013 № 290;

- договір поруки від 18.10.2013 № 290-1;

- іпотечний договір, посвідчений 18.10.2013 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О., за реєстровим № 9460;

- договір купівлі-продажу квартири, посвідчений 03.07.2013 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О., за реєстровим № 4172;

- витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 5609750 від 03.07.2013;

- технічний паспорт на квартиру НОМЕР_1, розташовану за адресою: АДРЕСА_1

2) внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме:

- внести зміни про суб'єктів у записі про іпотеку № 2944599 - змінити іпотекодержателя з відповідача на позивача;

- внести зміни про суб'єктів у записі про обтяження № 2945485 - змінити обтяжувача з відповідача на позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.07.2016 порушено провадження у справі № 910/13788/16, розгляд останньої призначено на 30.08.2016, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - третя особа 1 або ФГВФО), Національний банк України (далі - третя особа 2 або НБУ), ОСОБА_4 (далі - третя особа 3 або ОСОБА_4.), ОСОБА_5 (далі - третя особа 4 або ОСОБА_5.), а також третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича (далі - третя особа 5 або приватний нотаріус Чуловський В.А.).

30.08.2016 через відділ діловодства суду від третьої особи 1 (ФГВФО) надійшли письмові пояснення по справі, відповідно до яких ФГВФО зазначив, що договір відступлення був укладений з порушенням вимог Постанови НБУ від 30.04.2015 року № 293/БТ, яка забороняє банку передавати третім особам майно та активи, за кредитними операціями до повного погашення позичальниками заборгованості; укладаючи договір відступлення, ПАТ "УПБ" здійснило безоплатне відчуження майна (майнових прав кредитора) та відмовилося від власних майнових вимог, що прямо зазначено у п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину. Жодних розрахунків через кореспондентський рахунок банку, який був відкритий в Національному банку, не проводилось. Працівниками банку були виконані лише фіктивні операції з порушенням публічного порядку, установленого Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»; ПАТ «УПБ», уклавши договір відступлення прав вимоги, здійснило відчуження майна (майнових прав), за ціною, значно нижчою від звичайної, в результаті чого банк отримав збитки, що прямо зазначено у п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину; умови договору відступлення, укладеного між ПАТ «УПБ» та ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС» прямо передбачають передачу контрагенту, що є одночасно кредитором банку, майнових прав за кредитним договором та договором забезпечення за ціною, що є значно нижчою вартості відступлення майнових прав, отже надають кредитору - ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС» переваги перед іншими кредиторами, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами ПАТ «УПБ», що прямо зазначено у п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину. З огляду на викладені обставини, ФГВФО просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні 30.08.2016 представник позивача позовні вимоги підтримав, подав клопотання про долучення до матеріалів справи документів, витребуваних ухвалою суду від 29.07.2016, яке було задоволено судом.

Представник відповідача вважав позов необґрунтованим та безпідставним, подав клопотання про долучення до матеріалів справи документів, витребуваних ухвалою суду від 29.07.2016 та інших додаткових доказів по справі, яке було судом задоволено, а також відзив на позовну заяву в якому заперечив проти задоволення позову з наступних підстав.

Оскільки між сторонами існує спір про встановлення нікчемності договору про відступлення прав вимоги, позивач мав заявляти відповідний позов про встановлення нікчемності до компетентних судових органів, чого не було здійснено, отже посилання позивача на нікчемність договору про відступлення прав вимоги не повинно прийматись судом до уваги. Відповідач зазначив, що при винесенні рішення про нікчемність спірного договору у зв'язку з порушенням під час його укладення Постанови НБУ від 30.04.2016 № 293/БТ уповноважена особа Фонду вийшла за межі наданих їй законом повноважень, оскільки віднесла спірний договір до нікчемних не лише з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а й з підстав, не встановлених спеціальним законом. Також відповідач зазначив, що постанова НБУ від 30.04.2016 № 293/БТ не є законом, відповідно, порушення її вимог не може призвести до нікчемності правочину. Вказана постанова є актом індивідуальної дії, чинність якого направлена тільки на позивача і не може розповсюджуватись на інших осіб, наслідком порушення акту індивідуальної дії може бути лише застосування НБУ до позивача заходів впливу за порушення банківського законодавства відповідно до ст. 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а не визнання правочину недійсним.

Відповідач пояснив, що заборона позивачу використовувати для розрахунків в національній валюті прямі кореспондентські рахунки та зобов'язання позивача здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок в НБУ стосувались виключно міжбанківських переказів і не поширюються на внутрішньобанківські операції позивача. Постановою НБУ від 30.04.2016 № 293/БТ позивачу не заборонено здійснювати платежі юридичних осіб - клієнтів банку та не передбачено отримання згоди куратора НБУ на укладення позивачем договору про відступлення права вимоги.

З огляду на викладені обставини, відповідач просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні представник ФГВФО підтримав позицію, викладену у письмових поясненнях, поданих до суду та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.08.2016 розгляд справи відкладено на 12.09.2016.

09.09.2016 через відділ діловодства суду представник позивача подав клопотання про долучення до матеріалів справи документів, витребуваних ухвалою суду від 30.08.2016, яке було задоволено судом, а також заперечення на відзив відповідача в яких зазначив, що укладення спірного договору призвело до відчуження банком власних активів, що жодним чином не покращило його ліквідність та призвело до неплатоспроможності і неможливості виконання грошових зобов'язань перед іншими кредиторами в частині суми відступлення, а тому, на думку позивача, договір відступлення від 26.05.2015 є нікчемним згідно п.п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

12.09.2016 через відділ діловодства суду представник відповідача подав додаткові пояснення в яких підтримав позицію, викладену у відзиві та зазначив, що спірний договір відступлення був укладений між позивачем та відповідачем з дотриманням вимог чинного законодавства України.

У судовому засіданні 12.09.2016 представники позивача та третьої особи 1 надали суду пояснення по суті спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2016 розгляд справи відкладено на 26.09.2016.

23.09.2016 через відділ діловодства суду представник третьої особи 2 (НБУ) подав письмові пояснення відповідно до яких підтримав позовні вимоги ПАТ «УПБ» та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

26.09.2016 представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, вважав їх необґрунтованими та безпідставними, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Представники третіх осіб у судове засідання 26.09.2016 не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, представники третіх осіб 3-5 вимоги попередніх ухвал суду не виконали.

У судовому засіданні 26.09.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, заслухавши пояснення повноважних представників учасників судового процесу, судом встановлено таке.

18.10.2013 між публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» (далі - позивач, ПАТ «УПБ») та ОСОБА_4 (далі - третя особа - 3, позичальник, ОСОБА_4.) був укладений кредитний договір № 290 (далі - кредитний договір), згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді відкличної кредитної лінії, що поновлюється, у розмірі, на строк та умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язався отримати і повернути грошові кошти, одержані в рахунок кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.

Відповідно до п.п. 1.2, 1.3, 1.4 встановлено наступні умови кредитного договору: строк кредиту з 18.10.2013 до 10.10.2023 року, процентна ставка - 25, 0 % річних, кредит з лімітом заборгованості 92 000, 00 грн на споживчі цілі по програмі кредитування фізичних осіб під заставу нерухомості з поетапним щомісячним зменшенням ліміту заборгованості, починаючи з листопада 2013 року.

В забезпечення виконання грошових зобов'язань позичальника за кредитним договором між ПАТ «УПБ» (іпотекодержатель) та ОСОБА_5 (далі - іпотекодавець, ОСОБА_5.) був укладений іпотечний договір від 18.10.2013, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. за реєстровим № 9460, відповідно до якого в іпотеку передана квартира за адресою: квартира НОМЕР_1 НОМЕР_1) загальною площею 34, 1 кв.м. та складається з однієї кімнати, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Крім того, 18.10.2013 в забезпечення виконання грошових зобов'язань позичальника за кредитним договором між ПАТ «УПБ», ОСОБА_5 (поручитель) був укладений договір поруки від № 290-1 відповідно до умов якого поручитель взяв на себе зобов'язання в повному обсязі відповідати перед банком, як солідарний боржник по кредитному договору. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

26.05.2015 між ПАТ «УПБ» та товариством з обмеженою відповідальністю «ФК АУРУМ ФІНАНС» (далі - відповідач, ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС») був укладений договір про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 6262 (далі - договір відступлення від 26.05.2015 або спірний договір).

Згідно з п. 1 договору відступлення від 26.05.2015 за цим договором первісний кредитор (ПАТ «УПБ») передає (відступає) новому кредитору (ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС») свої права вимоги до боржника - ОСОБА_4, а новий кредитор сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі, визначеній у п. 5 цього договору, в порядку та строки, визначені цим договором, та набуває права вимоги первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існують на момент переходу права вимоги за кредитним договором від 18.10.2013 № 290 з усіма додатковими угодами та/або договорами про внесення змін до нього, укладеним між ПАТ «УПБ» та ОСОБА_4, а також іпотечним договором від 18.10.2013, посвідченим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. за реєстровим № 9460, предметом якого є іпотека нерухомого майна: квартира НОМЕР_1, загальною площею 34,1 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та договором поруки № 290-1 від 18.10.2013, які були укладені між ПАТ «УПБ» та ОСОБА_5

Пунктом 2 договору відступлення від 26.05.2015 встановлено, що до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора за кредитним договором, в тому числі, але не виключно, права вимоги сплати заборгованості за кредитом, несплачених процентів, комісій та штрафних санкцій за кредитним договором в розмірі, який буде існувати на момент переходу прав вимоги, вказаний в п. 3 цього договору, а також всі права іпотеко держателя за іпотечним договором, а також всі права за договором поруки.

Відповідно п. 3 договору відступлення від 26.05.2015 станом на 25.05.2015 заборгованість за кредитним договором становить 37 123, 20 грн.

Підстави виникнення, зазначених в п. 1 цього договору прав вимоги до боржника, на момент підписання цього договору підтверджуються кредитним договором від 18.10.2013 № 290, іпотечним договором від 18.10.2013, посвідченим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. за реєстровим номером 9460, договором поруки від 18.10.2013 № 290-1 (п. 4 договору відступлення від 26.05.2015).

За відступлені права вимоги за кредитними договорами новий кредитор сплачує первісному кредитору кошти в українських гривнях у розмірі 37 123, 20 грн, без податку на додану вартість (далі - ціна продажу), які сплачуються новим кредитором первісному кредитору протягом двох банківських днів з дня укладення цього договору. Ціна продажу сплачується шляхом перерахування грошових коштів на рахунок первісного кредитора за наступними реквізитами: отримувач платежу: публічне акціонерне товариство «Український Професійний Банк»; банк отримувача: публічне акціонерне товариство «Український Професійний Банк»; № рахунку: 0290; ідентифікаційний код: 19019775; МФО: 300205; призначення платежу: «Оплата за договором відступлення прав вимоги від 26.05.2015» (п. 5 договору відступлення від 26.05.2015).

У відповідності до п. 6 договору відступлення від 26.05.2015 права вимоги за кредитним договором є такими, що передані новому кредитору з моменту підписання акту приймання-передачі права вимоги. Акт приймання-передачі права вимоги підписується виключно після отримання первісним кредитором ціни продажу в повному обсязі.

Згідно з п. 13 договору відступлення від 26.05.2015 останній укладений під «скасувальною обставиною». Згідно із цим договором «скасувальною обставиною», що призводить до припинення його дії у відповідності до ст. 212 Цивільного кодексу України, сторони вважають: несплату новим кредитором первісному кредитору ціни продажу в повному обсязі в строки, встановлені цим договором. Настання «скасувальної обставини» призводить до втрати чинності цим договором. Грошові кошти, отримані первісним кредитором за цим договором після настання «скасувальної обставини», повертаються первісним кредитором новому кредитору. При цьому жодні права вимоги за кредитним договором та/або іпотечним договором, вказаним в п. 4 цього договору до нового кредитора не переходять.

Договір набуває чинності з дати його підписання, нотаріального посвідчення та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 12 договору відступлення від 26.05.2015).

27.05.2015 ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС» перерахувало на рахунок ПАТ «УПБ» грошові кошти у розмірі 37 123, 20 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 27.05.2016 № 58 (23032999) з призначенням платежу: «Оплата за відступлення права вимоги за кредитними зобов'язаннями згідно договору відступлення права вимоги від 26.05.2015», оригінал якого міститься в матеріалах справи.

На виконання умов договору відступлення від 26.05.2015 між ПАТ «УПБ» та ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС» були складені акти приймання-передачі від 27.05.2015 відповідно до яких позивачем передано відповідачу, а останнім прийнято права вимоги за зобов'язаннями, зокрема, ОСОБА_4 та наступні документи: кредитний договір від 18.10.2013 № 290, іпотечний договір від 18.10.2013, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. за реєстровим номером 9460, договір поруки від 18.10.2013 № 290-1.

У вказаних актах приймання-передачі сторони підтвердили, що розрахунки за договорами проведені в повному обсязі і сторони не мають претензій одна до одної. Належним чином засвідчені копії витягів вказаних актів містяться в матеріалах справи, а оригінали оглянуто судом в судовому засіданні.

05.06.2015 відповідач направив на адресу ОСОБА_4 (позичальника) та ОСОБА_5 поручителя (іпотекодавця) повідомлення № 2705/15-05 про відступлення права грошової вимоги та всіх інших пов'язаних з нею прав за кредитним договором, яке було отримано ОСОБА_4 05.06.2015, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, належним чином засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи.

Крім того, 26.05.2015 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно був внесений запис про реєстрацію відповідача іпотекодержателем за іпотечним договором (номер запису про іпотеку 2944599).

Постановою Правління НБУ від 28.05.2015 № 348 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних» банк було віднесено до неплатоспроможних. На підставі вказаної постанови, виконавчою дирекцією ФГВФО було прийнято рішення від 28.05.2015 № 107 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УПБ». Вказаним рішенням ФГВФО було розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 29.05.2015 по 28.08.2015 включно. Уповноваженою особою ФГВФО було призначено Пантіну Л.О.

Постановою Правління НБУ від 28.08.2015 № 562 відкликано банківську ліцензію ПАТ «УПБ» та прийнято рішення про ліквідацію останнього.

На виконання вказаної постанови виконавчою дирекцією ФГВФО було прийнято відповідне рішення від 28.08.2015 № 158 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «УПБ» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Вказаним рішенням ФГВФО було припинено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «УПБ» з 28.08.2015 і розпочато процедуру ліквідації останнього з 31.08.2015 по 30.08.2016. Уповноваженою особою ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «УПБ» призначено Пантіну Л.О.

Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків регулюється Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

Статтею 37 Закону визначені повноваження уповноваженої особи Фонду.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті (в редакції чинній на дату введення тимчасової адміністрації у ПАТ «УПБ»).

На виконання своїх обов'язків, передбачених ст. 38 Закону, Уповноваженою особою, згідно наказу від 29.05.2015 № 26/ТА було створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ»УПБ».

За результатами роботи комісією з перевірки виявлено, що при укладанні договору відступлення від 26.05.2015 було допущено ряд порушень законодавства України та обмежень, встановлених Національним банком України, а саме:

- договір відступлення від 26.05.2015 укладено з порушенням вимог постанови НБУ від 30.04.2015 № 293/БТ, яка забороняє банку передавати третім особам майно та активи;

- прийнявши виконання (платежі) за договором відступлення від 26.05.2015 від кредитора з його поточного рахунку в банку, банком було порушено вимоги постанови НБУ від 30.04.2015 № 293/БТ, відповідно до якої всі розрахунки в національній валюті повинні проводитися через кореспондентський рахунок банку, відкритий у Національному банку України;

- умови договору відступлення від 26.05.2016, укладеного між ПАТ «УПБ» та ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС», прямо передбачають передачу контрагенту, що є одночасно кредитором банку, майнових прав за кредитним договором та договорами забезпечення, отже надають кредитору - ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС» переваги перед іншими кредиторами, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку, що прямо зазначено у п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину.

За результатами здійсненої перевірки був складений протокол від 24.07.2015 № 9 яким було затверджено результати перевірки, якою виявлено нікчемними правочини, зокрема, договір про відступлення права вимоги на користь ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А 26.05.2015 за № 6262; доручено відділу обліку та звітності кредитних та депозитних операцій Управління бухгалтерського обліку та звітності банку здійснити дії щодо поновлення в системах банку бухгалтерського обліку банків України кредитного договору від 18.10.2013 № 290, а також всіх інших договорів забезпечення, відновлення нарахування з 25.05.2015 процентів за користування кредитом у розмірі та спосіб, передбачені вказаним договором; доручено юридичному департаменту та департаменту індивідуального бізнесу банку здійснити дії щодо направлення повідомлення про нікчемність правочинів згідно ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС», всім позичальникам, поручителям, заставодавцям, іптекодавцям; в разі необхідності розпочати претензійно-позовну роботу щодо застосування наслідків нікчемності правочинів (договорів); в разі необхідності розпочати роботу щодо поновлення/накладання нового обтяження та заборони відчуження всього забезпечення за вищевказаними кредитними договорами, майнові права за якими були відступлені на умовах нікчемних правочинів.

04.08.2015 на адресу відповідача позивачем було відправлено повідомлення від 03.08.2015 № 01-10/3267 про нікчемність договору відступлення від 26.05.2015, укладеного між ПАТ «УПБ» та ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС», яке було отримано останнім 13.08.2015, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

У відповідь на вказане повідомлення відповідач направив позивачу лист від 11.09.2015 № 1109/15-14 відповідно до якого відповідач не погоджується з доводами позивача та вважає договір відступлення від 26.05.2015 таким, що укладений з дотриманням вимог чинного законодавства України, а законні підстави для визнання договору нікчемним відсутні.

Наказом Уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «УПБ» від 07.08.2015 № 132/ТА було зафіксовано факт виявлення комісією з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями нікчемного договору, а саме - договору про відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. 26.05.2015 за № 6262.

Позивач звернувся до суду з позовними вимогами про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору відступлення від 26.05.2015, зобов'язання відповідача повернути на користь позивача права майнової вимоги за вказаним договором, оригіналів документів, отриманих згідно Актів приймання-передачі від 27.05.2015 та внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

28.05.2015 виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення № 107 «Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «УПБ», згідно з яким з 29.05.2015 розпочато процедуру виведення ПАТ «УПБ» з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації строком на 3 місяці з 29.05.2015 по 28.08.2015 включно та призначено уповноважену особу ФГВФО на тимчасову адміністрацію в ПАТ «УПБ».

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній станом на момент прийняття рішення про введення тимчасової адміністрації банку) протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Уповноважена особа Фонду:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

У повідомленні від 03.08.2015 № 01-10/3267 про нікчемність договору відступлення від 26.05.2015, направленому уповноваженою особою ФГВФО на тимчасову адміністрацію в банку позивача на адресу ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС», банк послався на п. 7 ч. 3 ст. 38 вказаного Закону, та зазначив, що правочин є нікчемним з тієї підстави, що банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

В той же час, в позовній заяві та запереченнях на відзив відповідача позивач також зазначає, що спірний договір було укладено з порушенням вимог постанови Правління НБУ від 30.04.2015 № 293/БТ, яка забороняє банку передавати в забезпечення третім особам майно та активи та відповідно до якої всі розрахунки в національній валюті повинні проводитись через кореспондентський рахунок банку, відкритий в НБУ, крім того, позивач також посилається на п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Вказані пояснення позивача відхиляються судом виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Частиною 1 ст. 216 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Підпунктом 2.5.2 п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначено, що за змістом частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами в загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

Враховуючи положення ст.ст. 207, 215 Цивільного кодексу України, господарський суд зазначає, що нікчемний правочин є таким, якщо його недійсність встановлена законом, і останній є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду.

Згідно ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» роз'яснено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Суд зазначає, що порушення постанови Правління НБУ від 30.04.2015 № 293/БТ, на які посилається позивач, не є підставою нікчемності правочинів в розумінні ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у разі порушення банками банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, нормативно-правових актів Національного банку України, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного.

Пунктом 12.3 Розділу 12 положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 № 346 (далі - положення № 346) встановлено, що рішення Правління Національного банку про віднесення банку до категорії проблемних містить, зокрема: строк, протягом якого проблемний банк зобов'язаний привести свою діяльність у відповідність до вимог законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, але не більше 180 днів; обмеження у діяльності банку; порядок та строки повідомлення проблемним банком про стан виконання заходів щодо фінансового оздоровлення банку, а також приведення банком своєї діяльності у відповідність до вимог банківського законодавства.

Часиною 6 статті 67 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та пунктом 5.1. глави 5 розділу 1 положення № 346 передбачено право Національного банку України запровадити особливий режим контролю за діяльністю банку та призначити куратора в разі потреби в посиленні контролю за діяльністю банку з метою уникнення можливості невиконання ним своїх зобов'язань перед клієнтами та кредиторами.

Постановою Правління НБУ від 30.04.2015 № 293/БТ були встановлені обмеження у діяльності ПАТ «УПБ», як юридичної особи, що входить до банківської системи України, банку було заборонено передавати в забезпечення вкладникам, іншим кредиторам майно та активи банку без погодження з Національним банком України, був призначений куратор банку з числа працівників Національного банку, заборонено банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки, всі розрахунки мали бути здійснені виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України.

Отже, вказаною постановою були встановлені обмеження у діяльності ПАТ «УПБ» як юридичної особи, що входить до банківської системи України.

Суд зазначає, що вказана постанова НБУ від 30.04.2015 не є нормативно-правовим актом, оскільки не зареєстрована в Міністерстві юстиції України, містить гриф «банківська таємниця», а отже є актом індивідуальної дії, чинність якого може бути направлена індивідуально тільки на позивача.

Наслідком порушення акту індивідуальної дії може бути лише застосування Національним банком України до позивача заходів впливу за порушення банківського законодавства відповідно до ст. 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та положення № 346, а не визнання правочину недійсним.

Більше того, невідповідність укладеного договору вимогам постанови НБУ не визначено як підставу нікчемності ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того, за своєю правової природою договір відступлення від 26.05.2015 не відноситься до договорів, що забезпечують виконання зобов'язань, а отже, його укладення не могло порушити встановленого абз. 10 п. 3. постанови НБУ від 30.04.2015 № 293/БТ обмеження щодо передачі в забезпечення майна та активів.

Суд погоджується з твердженнями відповідача, що заборона позивачу використовувати для розрахунків в національній валюті прямі кореспондентські рахунки та зобов'язання позивача здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок в НБУ (п.5 та п. 6 Постанови НБУ від 30.04.2015) стосувались міжбанківських переказів і не поширюються на внутрішньобанківські операції позивача.

Така позиція узгоджуються також зі ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність», згідно з якою у випадку віднесення Національним банком України банку до категорії проблемних, останньому забороняється використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки в національній та іноземній валюті проведення розрахунків здійснюється виключно через консолідований кореспондентський рахунок у Національному банку України.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» кореспондентський рахунок - рахунок, що відкривається одним банком іншому банку для здійснення міжбанківських переказів.

Відповідач не є банківською установою, тому не має можливості згідно закону відкривати кореспондентський рахунок в іншому банку, в тому числі в Національному банку України, а також здійснювати міжбанківські перекази. Грошові кошти за договором відступлення від 26.05.2015 були перераховані відповідачем позивачу саме з власного поточного рахунку, відкритого у позивача. Таким чином, розрахунки між юридичною особою-клієнтом (відповідачем) і банком (позивачем) не є міжбанківськими переказами і не можуть (не повинні) здійснюватись через кореспондентський рахунок в іншому банку, у тому числі через кореспондентський рахунок позивача в НБУ.

Крім того, судом встановлено, що за змістом п. 5 договору про відступлення від 26.05.2015 за відступлені права вимоги за кредитними договорами новий кредитор сплачує первісному кредитору кошти в українських гривнях в розмірі 37 123, 20 грн, без податку на додану вартість, які сплачуються ПАТ «УПБ» на рахунок № 0290, який є внутрішнім рахунком останнього.

Згідно зі ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514, ч. 1 ст. 517 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом; первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, а тому спірний договір відступлення від 26.05.2015 відповідає вимогам ст.ст. 512-519 Цивільного кодексу України.

Надаючи оцінку доводам позивача, суд зазначає, що підстава нікчемності правочину, зазначена в п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не має місця у даному випадку, оскільки укладення договору 26.05.2015 року не призвело до визнання банку неплатоспроможним, адже ще 30.04.2015 року банк було віднесено до категорії проблемних.

Посилання позивача на те, що ним безоплатно відчужено право вимоги за кредитним договором у зв'язку з прийняттям на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента на вчинення відповідних майнових дій, судом відхиляється, оскільки договір відступлення від 26.05.2015 не є договором про безоплатне відчуження майнових прав, а сторонами погоджено, що за відступлені права вимоги за кредитними договорами відповідач сплачує позивачу кошти в українських гривнях в розмірі 37 123, 20 грн, без податку на додану вартість протягом двох банківських днів з дня укладення договору відступлення від 26.05.2015. Ціна продажу сплачується шляхом перерахування грошових коштів на рахунок первісного кредитора за наступними реквізитами: отримувач платежу: публічне акціонерне товариство «Український Професійний Банк»; банк отримувача: публічне акціонерне товариство «Український Професійний Банк»; № рахунку: 0290; ідентифікаційний код: 19019775; МФО: 300205; призначення платежу: «Оплата за договором відступлення прав вимоги від 26.05.2015».

Крім того, суд звертає увагу, що платіжним дорученням від 27.05.2015 № 58 відповідачем було перераховано позивачу 37 123, 20 грн, з призначенням платежу: «Оплата за відступлення права вимоги за кредитними зобов'язаннями згідно договору відступлення права вимоги від 26.05.2015». Отже, позивач отримав кошти у розмірі 37 123, 20 грн, що мало сприяти підвищенню рівня платоспроможності банку.

Щодо посилань позивача як підставу нікчемності договору, передбаченої п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», то в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що інші кредитори банку, крім позивача, виявили бажання укласти договір про відступлення вимоги за кредитним договором від 18.10.2013 № 290 і саме ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС» було надано перевагу в укладенні спірного договору.

Відповідно до ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.07.2015 № 6-301цс15).

Таким чином, з урахуванням ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони були вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи викладене, доводи позивача щодо нікчемності договору відступлення від 26.05.2015, укладеного між ПАТ «УПБ» та ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. 26.05.2015 за № 6329 у зв'язку з наявністю підстав, визначених п. п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції чинній станом на 26.05.2015, є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Як встановлено судом, позивачем заявлено вимогу про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору відступлення від 26.05.2015, а саме зобов'язати відповідача повернути позивачу права майнової вимоги, отримані за договором відступлення від 26.05.2015, укладеним між позивачем та відповідачем, а також повернути оригінали документів, отримані згідно з актами приймання-передачі від 27.05.2015, за зобов'язаннями боржника, а саме: документи щодо позичальника банку - ОСОБА_4: кредитний договір № 290 від 18.10.2013, договір поруки № 290-1 від 18.10.2013; іпотечний договір, посвідчений 18.10.2013 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О., за реєстровим № 9460; договір купівлі-продажу квартири, посвідчений 03.07.2013 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О., за реєстровим № 4172; Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 5609750 від 03.07.2013; технічний паспорт на квартиру НОМЕР_1, розташовану за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Стосовно даної позовної вимоги позивача суд зазначає, що вказана вимога носить похідний характер від доводів про нікчемність правочину, а тому за відсутності доказів на підтвердження нікчемності договору відступлення від 26.05.2015 та відповідно встановлення судом відсутності підстав вважати даний договір нікчемним, відсутні і підстави для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину у вигляді реституції.

За таких обставин, позовна вимога ПАТ «УПБ» до ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (договору відступлення від 26.05.2015) не підлягає задоволенню.

Також позивачем заявлено вимогу про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме: внести зміни про суб'єктів у записі про іпотеку № 2944599 - змінити іпотекодержателя з відповідача на позивача; внести зміни про суб'єктів у записі про обтяження № 2945485 - змінити обтяжувача з відповідача на позивача.

Суд відзначає, що позов не містить жодного нормативно-правового обґрунтування вказаної вимоги позивача, однак така вимога, щодо забезпечувального договору (іпотечного договору) відносно основного (кредитного договору) також носить похідний характер від доводів про нікчемність правочину (договору відступлення від 26.05.2015), а тому за відсутності доказів на підтвердження нікчемності останнього, в будь-якому разі відсутні і підстави для внесення відповідних змін до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

А тому, вимога ПАТ «УПБ» в особі Уповноваженої особи ФГВФО на здійснення ліквідації ПАТ «УПБ» Пантіної Л.О. про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно також не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Щодо розподілу господарських витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що в задоволенні позовних вимог судом відмовлено, судовий збір покладається на позивача та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягає.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УПБ» Пантіної Л.О. відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03 жовтня 2016 року.

Cуддя Я.А. Карабань