ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2016 р. Справа № 909/428/16

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого судді: Данко Л.С.,

Суддів: Галушко Н.А.,

ОСОБА_1,

При секретарі судового засідання: Кіт М.В.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мізунь» б/н від 03.08.2016 р. (вх. № ЛАГС 01-05/4095/16 від 22.08.2016 р.),

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21 липня 2016 року

у справі № 909/428/16 (суддя Шкіндер П.А.),

порушеній за позовом

Позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Швидкий світ" (вул. Рудненська, 8, м. Львів, 79052),

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізунь" (вул. Ровенька, 1, с. Новий Мізунь, Долинського району, Івано-Франківської області,77543),

Про: стягнення 375757,50 грн. - основного боргу, 83083,89 грн. - пені, 23344,81 грн. - інфляційних втрат, 7645,18 грн. - 3% річних та 7347,47 грн. судового збору (з урахуванням заяви (клопотання) про зменшення позовних вимог вх. № ГСЛО 7400/16 від 21.07.2016 р.).

За участю представників сторін:

від апелянта/відповідача: не прибув;

від позивача: ОСОБА_2 п/к за довіреністю № 0609 від 06.09.2016 р., ОСОБА_3 керівник/директор (згідно з даними витягу з ЄДРЮО,ФОП та ГФ).

Права та обовязки сторін визначені ст. ст. 20, 22, 28 ГПК України представникам розяснені та зрозумілі. Заяв та клопотань про відвід суддів не надходило.

Представники, які прибули в дане судове засідання, 21.09.2016 р. подали письмове клопотання про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Львівського апеляційного господарського суду від 22.08.2016 р., дану справу розподілено до розгляду колегії суддів: Данко Л.С. головуючий суддя, суддям Галушко Н.А., Орищин Г.В. (а.с. 123).

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 25.08.2016 р. у справі № 909/428/16 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Мізунь», згідно поданої заяви (а.с. 134), встановлений для апеляційного оскарження строк по даній справі (а.с. 125), ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 25.08.2016 р., апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мізунь» від 03.08.2016 р. (вх. № ЛАГС 01-05/4095/16 від 22.08.2016 р.) прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 07.09.2016 р., про що сторони були належним чином, під розписку, повідомлені: апелянт/відповідач 31.08.2016 р. - рекомендованою поштою штрихкодовий № 77 5 (а.с. 128), позивач 29.08.2016 р. - рекомендованою поштою штрихкодовий № 79 4 (а.с. 127).

В судове засідання, яке відбулося 07.09.2016 р., від апелянта/відповідача представник не прибув, про причини неприбуття уповноваженої особи суд не повідомлено.

В апеляційній скарзі (а.с. 129-130) скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21.07.2016 р. по справі № 909/428/16 за позовом ТзОВ «Швидкий світ» до ТзОВ «Мізунь» та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Позивач, 07.09.2016 р. забезпечив участь повноважних представників у судовому засіданні, через канцелярію суду подав за вх. № ЛАГС 01-04/6435/16 (а.с. 138) письмове заперечення на апеляційну скаргу (а.с. 136-137), представники позивача проти апеляційної скарги заперечили, надали усні пояснення аналогічні викладеним у запереченні на апеляційну скаргу та пояснили, що жодних додаткових угод до договору щодо зміни графіку погашення боргу відповідача перед позивачем не укладали, та будь-яких змін до договору за згодою двох сторін про розстрочення боргу не укладали, ствердили, що гарантійний лист не є додатком до договору та його невідємною частиною, зазначили, що суд правомірно не взяв до уваги гарантійного листа відповідача, оскільки останній не є додатковою угодою про внесення змін до договору, просять рішення місцевого господарського суду залишити - без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

З підстав зазначених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 07.09.2016 р. розгляд справи № 909/428/16 відкладено на 21.09.2016 р. (а.с. 142-143), про що учасники судового процесу повідомлені у порядку визначеному Інструкцією з діловодства в господарських судах України (а.с. 143/зворот).

У судове засідання, яке відбулося 21.09.2016 р., від апелянта/відповідача представник, повторно, не прибув, скаржник, через канцелярію суду, 20.09.2016 р. за вх. № ЛАГС 01-04/6844/16, подав (надіслав по-пошті) листа з повідомленням, що не має можливості забезпечити участь уповноваженого представника в судове засідання, яке призначено на 21.09.2016 р. об 11 год. 00 хв., оскільки посада юриста в товаристві відсутня, а інший фахівець в галузі права, з яким укладено договір про надання правової допомоги, зайнятий цього дня в розгляді іншої справи, просить розгляд справи відкласти.

Позивач, 21.09.2016 р. забезпечив участь повноважного представника у судове засідання ОСОБА_2 (довіреність йому видана юридичною особою 06.09.2016 р. № 0609 (а.с. 139) та прибув керівник/директор юридичної особи позивача ОСОБА_3; 31.08.2016 р. через канцелярію суду позивачем за вх. № ЛАГС 01-04/6435/16 подано письмове заперечення на апеляційну скаргу (а.с. 136-137), представники позивача проти апеляційної скарги заперечили, надали усні пояснення по суті апеляційної скарги, просять рішення місцевого господарського суду залишити - без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Проти повторного відкладення розгляду даної справи за клопотанням апелянта заперечили та пояснили, що представник відповідача жодного разу не зявився в судові засідання суду першої інстанції, хоч неодноразово клопотав про відкладення розгляду справи, викладена у листі-клопотанні інформація про відкладення справи є голослівною, оскільки факти, на які покликається апелянт у цьому клопотанні, не підтверджені жодними доказами, зокрема, скаржником не долучено до цього клопотання доказів про укладення договору про надання правової допомоги з іншим фахівцем права, ні ж тим, на який покликався у суді першої інстанції /договір № 001/37 про надання юридичних послуг від 30.06.2016 р. з ФОП ОСОБА_4О./; не долучено до клопотання довіреності виданої апелянтом іншому фахівцю в галузі права на представництво його інтересів у суді та не вказано прізвища та ініціалів іншого фахівця; не надано підтвердження (ухвали суду та/або судової повістки іншого суду) про зайнятість іншого представника скаржника у іншому судовому засіданні.

Колегія суддів розглянула клопотання апелянта про відкладення розгляду справи з підстав зазначених у цьому клопотанні, приходить до висновку зазначити наступне.

Враховуючи, що сторін не було позбавлено конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а також, що сторони своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, судова колегія не вбачає підстав для повторного відкладення розгляду апеляційної скарги по справі № 909/428/16, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України, про прийняття апеляційної скарги до провадження господарський суд виносить ухвалу, в якій повідомляється про час і місце розгляду скарги. Питання про прийняття апеляційної скарги до провадження або відмову у прийнятті до провадження апеляційний господарський суд вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження апеляційної скарги.

Частиною першою ст. 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Як уже було зазначено вище у цій постанові, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 25.08.2016 р. у справі № 909/428/16 поновлено ТзОВ «Мізунь», згідно поданої заяви, встановлений для апеляційного оскарження строк (а.с. 125), ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 25.08.2016 р. апеляційну скаргу ТзОВ «Мізунь» від 03.08.2016 р. (вх. № ЛАГС 01-05/4095/16 від 22.08.2016 р.) прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 07.09.2016 р., про що сторони були належним чином, під розписку, повідомлені: апелянт/відповідач 31.08.2016 р. - рекомендованою поштою, штрихкодовий № 145 (а. с. 128), позивач 29.08.2016 р. рекомендованою поштою, штрихкодовий № 844 (а. с. 127).

Ухвалою ЛАГС від 07.09.2016 р. по даній справі, розгляд справи відкладено на 21.09.2014 р., про що сторін теж було належним чином повідомлено, згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України (а.с. 143/зворот).

Про те, що апелянт був належним чином повідомлений про день та час на який був відкладений розгляд даної справи, підтверджується відміткою суду на ухвалі від 07.09.2016 р. у справі № 909/428/16 (а.с. 143/зворот) та листом-клопотанням скаржника про відкладення розгляду справи (вх. № ЛАГС 01-04/6844/16 від 20.09.2016 р.).

Слід зазначити, що ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 07.09.2016 р. у справі № 909/428/16 (а.с. 142-143) участь повноважних представників сторін по даній справі, в т.ч. апелянта обовязковою не визнавалась.

Згідно, норм чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі. Тому неможливість представника апелянта/відповідача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника можливості скористатися правами ст. 28 ГПК України та ст. 244 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до абз. 1 п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 передбачено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 ГПК України зобовязує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки, явка в судове засідання представників сторін це право, а не обовязок, справа може розглядатись без їх участі, якщо незявлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до приписів ст.ст. 67 та 77 ГПК України, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

Також судова колегія вважає за необхідне зазначити, що розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засіданні.

Наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 р. № 28 (із змінами та доповненнями) затверджена Інструкція з діловодства в господарських судах України (далі за текстом Інструкція).

Відповідно до зазначеної Інструкції, перший, належним чином підписаний, примірник процесуального документа (ухвали, рішення, постанови) залишається у справі; на звороті у лівому нижньому куті цього примірника проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправку документа, що містить: вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена.

Дана відмітка, за умови, що її оформлено відповідно до наведених вимог названої Інструкції, є підтвердженням належного надсилання копії процесуального документа сторонам або іншим учасникам судового процесу (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 13.08.08р. № 01-8/482).

З матеріалів справи вбачається, що судом апеляційної інстанції на адресу сторін у даній справі ухвалу про прийняття апеляційної скарги до провадження та призначення справи до розгляду було надіслано сторонам у справі з повідомленням про вручення (а.с. 127, 128), ухвала суду про відкладення розгляду даної справи, у порядку передбаченому Інструкцією з діловодства в господарських судах України, що підтверджується штампом суду з відміткою про відправку документа (а.с. 143/зворот).

Відтак, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що сторони по даній справі були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи.

Крім того, клопотання апелянта (вх. № ЛАГС 01-04/6844/16 від 20.09.2016 р.) про відкладення розгляду справи з підстав зазначених у цьому клопотанні є не обгрунтованим, оскільки факти, на які покликається апелянт у клопотанні, не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України, зокрема, скаржником не долучено до клопотання про відкладення розгляду справи довіреності виданої юридичною особою апелянта іншому фахівцю в галузі права на представництво його інтересів у суді по даній справі та не вказано прізвища та ініціалів іншого фахівця, який є представником апелянта; не долучено копії договору про надання правової допомоги, укладеного між апелянтом та іншим фахівцем, також не надано підтвердження (ухвали суду та/або судової повістки) про зайнятість іншого представника скаржника у іншому судовому засіданні та у якій справі.

З огляду на викладене в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, клопотання апелянта (вх. № ЛАГС 01-04/6844/16 від 20.09.2016 р.) про відкладення розгляду даної справи відхилити.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21 липня 2016 р. у справі № 909/428/16 залишити без змін, виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області (суддя Шкіндер П.А.) від 21 липня 2016 р. у справі № 909/428/16 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Швидкий світ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізунь" про стягнення 375757,50 грн. - основного боргу, 83083,89 грн. - пені, 23344,81грн. - інфляційних збитків та 7645,18грн. - 3% річних задоволено (абзац перший резолютивної частини судового рішення). Стягнуто з ТзОВ "Мізунь" на користь ТзОВ "Швидкий світ" 375757,50 грн. - основного боргу, 83083,89 грн. - пені, 23344,81 грн. - інфляційних збитків, 7645,18грн. - 3% річних та 7347,47 грн. судового збору (абзац другий резолютивної частини судового рішення) (а.с. 115, 116-118).

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 21 липня 2016 р. по справі № 909/428/16 апелянт/відповідач (ТзОВ "Мізунь") звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (а.с. 129-130), просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21.07.2016 р. у справі № 909/428/16 скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Апеляційну скаргу апелянт/відповідач обґрунтовує тим, що місцевий господарський суд при постановленні рішення неповно зясував обставини, що мають значення для справи, відтак вважає, що оспорювань рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт/відповідач в апеляційній скарзі, зокрема, покликається на те, що місцевий суд прийшов до помилкового висновку про те, що до правовідносин за договором № 079-2015 від 06.07.2015 р. слід застосовувати положення ст.ст. 929, 231 ЦК України та ст. 12 ЗУ «Про транспортно-експедиторську діяльність», які регулюють правовідносини, що випливають з договору транспортного експедирування, оскільки на думку апелянта, договір № 079-2015 від 06.07.2015 р. за своєю правовою природою є договором перевезення вантажу, оскільки позивач будь-яких інших послуг, крім послуг перевезення вантажу, відповідачу не надавав.

Скаржник, вважає також безпідставним ту обставину, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки гарантійному листу відповідача та не взяв до уваги гарантійного листа за № 109 від 23.03.2016 р., як відповідь на претензію-вимогу позивача № 04/12Б від 04.12.2015 р., в якому визначені строки погашення заборгованості до погодженого сторонами графіку, відтак апелянт стверджує, що зазначений гарантійний лист є згодою сторін про розстрочення заборгованості, яка утворилась за договором, що сторони добровільно погодили та встановили нові строки для виконання зобовязання, яке виникло у відповідача перед позивачем.

Як на підставу для беззастережного скасування судового рішення, скаржник в апеляційній скарзі покликається на порушення місцевим судом норм процесуального права, оскільки, як стверджує апелянт, суд першої інстанції розглянув дану справу у відсутності представника відповідача, не зважаючи на те, що ТзОВ «Мізунь» направляло клопотання про відкладення розгляду справи, так як не міг забезпечити явку уповноваженого представника товариства в судове засідання.

Колегією суддів встановлено, що апелянт/відповідач (Товариство з обмеженою відповідальністю "Мізунь") є юридичною особою, йому присвоєно код ЄДРПОУ № 32149452, місцезнаходження юридичної особи: вулиця Ровенька, 1, село Новий Мізунь, Долинський район, Івано-Франківська область, п. і. 77543, що підтверджується Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наданого ЛАГС згідно електронного запиту суду від 21.08.2016 р. у справі № 909/428/16 (докази в матеріалах справи).

Позивач (Товариство з обмеженою відповідальністю "Швидкий світ") є юридичною особою, йому присвоєно , місцезнаходження юридичної особи: вул. Рудненська, 8,м. Львів, п. і. 79052, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 28-30).

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Швидкий світ" 24.05.2016 р. (за вх. № 5130/16) звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізунь" про стягнення 400757,50 коп. - основного боргу, 75821,79 грн. пені, 12881,96 грн. інфляційних втрат та 5478,30 грн. 3% річних та стягнення судового збору (а.с. 312). Позовна заява з доданими до неї додатками була направлена позивачем до Господарського суду Івано-Франківської області по-пошті 19.05.2016 р., що підтверджується відтиском штампу поштового звязку на конверті (а.с. 32).

В процесі розгляду даної справи місцевим господарським судом, позивач подав місцевому суду клопотання від 18.07.2016 р. про зменшення позовних вимог (вх. 7400/16 від 21.07.2016 року)(а.с. 103-112), так як відповідач частково погасив основний борг в розмірі 25000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 460 від 18 травня 2016 року, крім того, позивач провів перерахунок суми штрафних санкцій, відповідно до клопотання про зменшення позовних вимог позивач просив суд, стягнути з відповідача на свою користь 489831,38 грн. заборгованості, в т.ч. 375757,50 грн. - основного боргу, 83083,89 грн. - пені, 23344,81 грн. - інфляційних збитків та 7645,18 грн. - 3% річних.

Частиною четвертою статті 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до прийняття рішення по справі, має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відтак місцевий суд правомірно прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог, та вирішив спір, виходячи зі зменшеної ціни позову.

У пункті 3.10. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.11 р. зазначено, що в разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір. При цьому, будь-які підстави припинення провадження у справі, в частині зменшення позовних вимог, у господарського суду відсутні.

Колегією суддів, в першу чергу, досліджено ту обставину, на яку покликається апелянт в апеляційній скарзі, що є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого суду через порушення норм процесуального права, це розгляд справи судом у відсутності представника відповідача, та без урахування поданого ТзОВ «Мізунь» клопотання про відкладення розгляду справи, так як останній не міг забезпечити явку уповноваженого представника товариства в судове засідання.

Досліджуючи зазначену обставину справи, колегія суддів встановила, що Господарським судом Івано-Франківської області ухвалою від 25.05.2016 р. (а.с. 2) прийнято позовну заяву ТзОВ «Швидкий Світ» до розгляду та порушено провадження у справі № 909/428/16, розгляд справи призначено судовому засіданні на 07.06.2016 р. о 10 год. 00 хв. Ухвалою місцевого суду від 07.06.2016 р. у справі № 909/428/16 (а.с. 34), у звязку із незявленням сторін у судове засідання, розгляд справи відкладено на 16.06.2016 р. на 10 год. 10 хв. Зазначена ухвала суду була надіслана сторонам за їх юридичними адресами, що підтверджується відміткою суду на ухвалі суду від 07.09.2016 р. у справі № 909/428/16 (а.с. 34/зворот). Зазначену ухвалу суду позивач отримав, під розписку, з повідомленням про вручення, 10.06.2016 року, рекомендованою поштою, штрихкодовий № 766 (а.с. 36), відповідач, 10.06.2016 р., під розписку, з повідомленням про вручення, рекомендованою поштою, штрихкодовий № 764 (а.с. 35).

У судове засідання місцевого суду, яке відбулося 16.06.2016 р., представники сторін не зявилися, позивач, за вх. № 8165/16 від 08.06.2016 р., подав (надіслав по-пошті)(а.с. 49) місцевому суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та про долучення до матеріалів справи документів, які вимагалися ухвалою місцевого суду від 25.05.2016 р. (а. с. 37, 38-48); відповідач подав клопотання (вх. № 8527/16 від 14.06.2016 р.) про відкладення розгляду справи (а. с. 50) та, повторно, подав аналогічне клопотання, 16.06.2016 р. за вх. № 8641/16 (а. с. 53), тобто відповідач був повідомлений та знав про день, час та місце, на який було відкладено судове засідання у даній справі.

Місцевий господарський суд ухвалою від 16.06.2016 р. у справі № 909/428/16 (а. с. 57), у звязку із незявленням сторін у судове засідання, відклав розгляд справи на 30.06.2016 р. на 10 год. 20 хв., яку розіслав сторонам, що підтверджується відміткою суду на ухвалі від 16.06.2016 р. у справі № 909/428/16 (а. с. 52/зворот). Позивач зазначену ухвалу суду про відкладення розгляду справи на 30.06.2016 року отримав, під розписку, 21.06.2016 року рекомендованою поштою № 318 (а. с. 55), відповідач, під розписку, з повідомленням про вручення, 18.06.2016 року - рекомендованою поштою № 36 (а. с. 61).

У судове засідання місцевого суду, яке відбулося 30.06.2016 р., представники сторін, втретє, не зявилися, відповідач, 30.06.2016 р. подав суду клопотання (вх. № 9167/16 від 30.06.2016 р.) про відкладення розгляду справи (а. с. 56), тобто відповідач був повідомлений та знав про дату, на яку було відкладено судове засідання у справі.

Місцевий господарський суд, 30.06.2016 р., відклав розгляд даної справи на 14.07.2016 р. на 10 год. 00 хв. (а. с. 60), про що сторони були повідомлені рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, позивач 04.07.2016 р. (штрихкодовий № 764 (а.с. 62), відповідач, 05.07.2016 р., рекомендованою поштою штрихкодовий № 766 (а.с. 63).

У судове засідання місцевого суду, яке відбулося 14.07.2016 р., представники сторін, вчетверте, не зявилися, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою місцевого суду від 14.07.2016 р. у справі № 909/428/16 розгляд справи відкладено на 21.07.2016 р. на 10 год. 10 хв. Зазначену ухвалу місцевий суд направив сторонам по-пошті, що підтверджується відміткою суду на ухвалі від 14.07.2016 р. у справі № 909/428/16 (а. с. 65/зворот), відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, яка затверджена наказом ДСАУ від 20.02.2013 р. за № 28.

Позивач, у судове засідання, яке відбулося 21.07.2016 р., забезпечив участь повноважного представника, за вхідним № 7405/16 подав місцевому суду клопотання про зменшення позовних вимог (а. с. 103-112) та за вх. № 10339/16 подав суду клопотання про долучення доказів (а. с. 67, 68-102), представник позивача надавав пояснення по суті позову.

Відповідач в судове засідання, яке відбулося 21.07.2016 р., четвертий раз, не забезпечив участі повноважного представника, про причини незявлення уповноваженого представника у судове засідання, суд не повідомив, вимог ухвал суду від 25.05.2016 року, від 07.06.2016 року, від 16.06.2016 року, від 14.07.2016 року - не виконав.

21.07.2016 р. за наслідками розгляду справи № 909/428/16 по суті місцевий господарський суд постановив судове рішення.

З огляду на встановлені вище колегією суду обставини справи, твердження апелянта про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, які є в будь-якому випадку підставою для скасування судового рішення, так як судове рішення прийнято без участі представника відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки останній, неодноразово, був належним чином, під розписку, з повідомленням про вручення, рекомендованою поштою, повідомлений про день, час та місце розгляду даної справи та про день, час та місце, на які розгляд справи було відкладено; скаржник, неодноразово, клопотав перед місцевим судом про відкладення розгляду даної справи (а. с. 50, 53, 56), що підтверджується матеріалами справи, однак жодного разу, протягом всього періоду розгляду справи судом першої інстанції, не забезпечив участі представника у розгляді справи № 909/428/16, що не може бути віднесено на вину суду.

Відповідно до п. 2 частини третьої статті 104 ГПК України, порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого суду, якщо: 2) справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду.

У нашому випадку, апелянт/відповідач був, неодноразово, повідомлений місцевим судом про день, час та місце розгляду даної справи рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, під розписку, та, неодноразово, клопотав перед судом про відкладення розгляду даної справи, фактично з одних і тих самих підстав.

Згідно, норм чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі. Тому неможливість представника відповідача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника можливості скористатися правами ст. 28 ГПК України та ст. 244 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до абз. 1 п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 передбачено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 ГПК України зобовязує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки, явка в судове засідання представників сторін це право, а не обовязок, справа може розглядатись без їх участі, якщо незявлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до приписів ст.ст. 67 та 77 ГПК України, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

Слід також зазначити, що відповідно до п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18, в разі якщо ухвалу у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки вся поштова кореспонденція надсилалася апелянту/відповідачу місцевим господарським судом за його юридичною адресою зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, колегія суддів вважає, що останній був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, враховуючи той факт, що відповідач відповідно до вимог чинного законодавства, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення спору по суті, спір належить вирішити у відсутності відповідача за матеріалами справи, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Місцевим господарським судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06.07.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мізунь" (Замовник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Швидкий світ" (Перевізник - за договором) будо укладено Договір № 079-2015 на перевезення вантажу (далі Договір), з протоколом врегулювання розбіжностей ( а.с. 21-22, 23, а.с. 41-44, 45).

Зазначений договір укладено сторонами у письмовій формі єдиного документа, підписаний представниками обох сторін, їх підписи посвідчено печатками сторін, що відповідає приписам ст. 181 ГК України, ст.ст. 207, 208 ЦК України, є правомірним правочином, в силу ст. 204 ЦК України, оскільки перед судом сторонами не доведено зворотнього.

Відповідно до умов визначених у розділі 1 Договору «Загальні положення», який по суті є предметом даного договору, перевізник бере на себе зобов'язання доставити автомобільним транспортом довірений йому замовником вантаж у міжміському, міжнародному сполученні (згідно заявки на транспортні послуги) до місця призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувачеві), а замовник зобов'язується сплатити провізну плату за надані перевізником транспортні послуги відповідно до умов цього говору (п.1.1. Договору).

Перевізник здійснює перевезення вантажу на підставі письмових заявок на перевезення (надалі-Заявка), що надаються замовником за формою встановленою в Додатку №1 до цього Договору. 2.1.1 Заявка повинна містити наступну інформацію: найменування вантажу; вид, кількість транспортних засобів їх вантажопід'ємність; вантаж/обсяг вантажу; тара та/або упаковка; дату, час та адресу місця відправлення; дату, час та адресу місця призначення; маршрут перевезення; ціну, вартість вантажу; перевізну плату; повне найменування вантажоодержувача та необхідну інформацію про нього; умови транспортування вантажу.

Прийняття перевізником заявки замовника свідчить про згоду перевізника здійснити перевезення вантажу на умовах , викладених у заявці. Заявка на перевезення вантажу може бути подана факсимільним, електронним способом за умови збереження всіх необхідних відомостей. Заявка вважається прийнятою в момент підписання і скріплення печаткою уповноваженої особи перевізника.

Передача вантажу для перевезення у місці відправки здійснюється при наявності у представника (водія) перевізника наступних документів: копія відповідної заявки на перевезення; документ, який посвідчує особу (паспорт, посвідчення водія); технічний паспорт на транспортний засіб; дорожній лист, засвідчений печаткою перевізника.

У відповідності до пункту 4.1.9. Договору, замовник зобов'язується вчасно сплатити перевізнику вартість транспортних послуг відповідно до умов Договору.

Рахунок-фактура повинна бути сплачена замовником протягом 30 банківських днів після отримання Замовником належним чином оформлених оригіналів: рахунка-фактури виконавця, податкової накладної та товарно-транспортної накладної, видаткової накладної.

Відповідно до п.5.3 Договору сплата грошової суми за кожне перевезення здійснюється замовником на підставі рахунка-фактури і акту виконаних робіт. Підставою для виставлення рахунку фактури є підписання акту виконаних робіт.

На доказ виконаних робіт позивач подав суду: акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 5259 згідно рахунку № 5233 від 09.12.2015 року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 4992 згідно рахунку № 4966 від 02.12.2015 року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 4851 згідно рахунку № 4799 від 27.11.2015 року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 4760 згідно рахунку № 4740 від 25.11.2015 року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 4536 згідно рахунку № 4460 від 18.11.2015 року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 4719 згідно рахунку № 4715 від 23.11.2015 року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 4492 згідно рахунку № 4468 від 15.11.2015 року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 4374 згідно рахунку № 4316 від 11.11.2015 року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 4285 згідно рахунку № 4237 від 09.11.2015 року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 4260 згідно рахунку № 4204 від 07.11.2015 року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 4212 згідно рахунку № 4194 від 05.11.2015 року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 3844 згідно рахунку № 3802 від 25.10.2015 року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 3125 згідно рахунку № 3080 від 02.10.2015 року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 30390 згідно рахунку № 3087 від 30.09.2015 року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 3085 згідно рахунку № 3079 від 30.09.2015 року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 3075 згідно рахунку № 3078 від 28.09.2015 року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 3074 згідно рахунку № 3077 від 26.09.2015 року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 2967 згідно рахунку № 2968 від 24.09.2015 року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 2717 згідно рахунку № 2699 від 19.09.2015 року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) №2498 згідно рахунку № 2469 від 11.09.2015 року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 2482 згідно рахунку № 2470 від 10.09.2015 року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 2553 згідно рахунку № 2554 від 09.09.2015 року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 2340 згідно рахунку № 2336 від 03.09.2015 року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 2208 згідно рахунку № 2209 від 31.08.2015 року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) №2098 згідно рахунку № 2091 від 26.08.2015 року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 1992 згідно рахунку № 1921 від 21.08.2015 року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 1930 згідно рахунку № 1901 від 18.08.2015 року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 1926 згідно рахунку № 1893 від 17.08.2015 року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 1853 згідно рахунку № 1843 від 17.08.2015 року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 2013 згідно рахунку № 2007 від 16.08.2015 року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 1587 згідно рахунку № 1561 від 08.08.201 року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 1397 згідно рахунку № 1367 від 31.07.2015 року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 1380 згідно рахунку № 1364 від 30.07.2015року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 1360 згідно рахунку на оплату № 1358 від 29.07.2015 року (а.с. 70-102), які є невідємними додатками до договору № 079-2015 від 06.07.2015 р., яким теж судом надано правову оцінку в сукупності.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що за своїми основними та другорядними (не основними) ознаками Договір № 079-2015 на перевезення вантажу від 06 липня 2015 р. з Протоколом розбіжностей від 06.07.2015 р. є договором транспортного експедирування.

У статті 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» від 01.07.2004р. № 1955-ІУ (із змінами і доповненнями, чинними на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що:

транспортно-експедиторська діяльність підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів;

транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо повязана з організацією та забезпеченням перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів;

експедитор (транспортний експедитор) субєкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування;

клієнт споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, враховуючи плату експедитору;

перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобовязання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником;

учасники транспортно-експедиторської діяльності клієнти, перевізники, експедитори, транспортні агенти, порти, залізничні станції, митні брокери та інші особи, що виконують роботи (надають послуги) при перевезенні вантажів.

Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають при транспортному експедируванні вантажів усіма видами транспорту, крім трубопровідного (стаття 2 Закону).

Відповідно до статті 316 Господарського кодексу України (далі за текстом ГК України) за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобовязується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, повязаних з перевезенням вантажу.

Аналогічні приписи містить ст. 929 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України), а частиною 2 зазначеної статті визначено, що ОСОБА_5 65 ЦК України поширюються також на випадки, коли обовязки експедитора виконуються перевізником.

Правовідносини сторін згідно ст. 316 ГК України, ст. 929 ЦК України та самого Договору на перевезення вантажу № 079-2015 від 06.07.2015 р. полягають в організації перевезення та наданні послуг, повязаних з перевезенням на відміну від правовідносин саме перевезення.

Слід зазначити, що умови транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом, іншими нормативними правовими актами (ч. 3 ст. 929 ЦК України).

Як випливає з умов Договору № 079-2015 на перевезення вантажу від 06.07.2015 р. Позивач /Перевізник за договором/ є фактично і експедитором, а ТзОВ «Мізунь» (Відповідач по справі) Замовником (а.с. 21-23, 41-44, 45).

Зазначений Договір № 079-2015 на перевезення вантажу від 06.07.2015 р. є двостороннім (з однієї сторони - Перевізник, з другої сторони - Замовник) та регулює взаємини сторін при виконанні експедитором/перевізником по плануванню, організації перевезень і транспортно-експедиторському обслуговуванню вантажів з перевезення вантажу по території України, а також при розрахунках за виконані послуги.

Частинами 1, 2 статті 929 ЦК України передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобовязується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, повязаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обовязок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобовязання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобовязання, повязані з перевезенням.

ОСОБА_5 65 ЦК України поширюються також на випадки, коли обовязки експедитора виконуються перевізником.

Тобто, права та обовязки перевізника і експедитора є самостійними.

Організація безпосередньо самих перевезень вантажів за договором транспортного експедирування регулюється нормативно-правовими актами України перевезення вантажів.

За договором перевезення вантажу (ст. 909 ЦК України) одна сторона (перевізник) зобовязується доставити довіреній їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобовязується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Слід зазначити, що договір перевезення, на відміну від договору транспортного експедирування, є трьохстороннім договором (Відправник, Перевізник, Одержувач) (постанова Вищого господарського суду України від 24.02.2010 р. у справі № 11/237).

Договір транспортного експедирування, правовідносини за яким регулюються статтею 316 ГК України та статтями ОСОБА_5 65 ЦК України та договір перевезення вантажів, правовідносини за яким регулюються статтями ОСОБА_5 64 ЦК України є суть різними договорами як за предметом, так і за істотними умовами цих правочинів, регулюються різними нормами чинного законодавства, відтак спеціальні строки позовної давності визначені статтею 925 ЦК України та п. 6 ч. 2 ст. 258 ЦК України та стосуються саме перевезення вантажу на правовідносини, що випливають із договору транспортного експедирування, які полягають в організації перевезення та наданні інших послуг, повязаних з перевезенням, не поширюються.

Вказана правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 24.02.2010 р. № 11/237, від 22 листопада 2011 р. № 5015/1094/11, від 17 квітня 2012 р. у справі № 1/93/5022-1253/2011.

З огляду на викладене вище у цій постанові щодо правової природи спірного правочину, то колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що спірний правочин є договором транспортного експедирування, відтак вважає, твердження апелянта/відповідача в апеляційній скарзі про те, що Договір № 079-2015 від 06.07.2015 року за своєю правовою природою є договором перевезення вантажу - помилковим та до уваги не приймається.

Як вбачається з матеріалів даної справи та встановлено місцевим господарським судом, на виконання умов вищезазначеного Договору, позивач, згідно актів здачі-прийняття наданих послуг (а.с. 70-102), які є невідємними додатками до Договору № 079-2015 від 06.07.2015 р., а саме: акту здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 5259 згідно рахунку № 5233 від 09.12.2015 року; акту здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 4992 згідно рахунку № 4966 від 02.12.2015 року; акту здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 4851 згідно рахунку № 4799 від 27.11.2015 року; акту здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 4760 згідно рахунку № 4740 від 25.11.2015 року; акту здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 4536 згідно рахунку № 4460 від 18.11.2015 року; акту здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 4719 згідно рахунку № 4715 від 23.11.2015 року; акту здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 4492 згідно рахунку № 4468 від 15.11.2015 року; акту здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 4374 згідно рахунку № 4316 від 11.11.2015 року; акту здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 4285 згідно рахунку № 4237 від 09.11.2015 року; акту здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 4260 згідно рахунку № 4204 від 07.11.2015 року; акту здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 4212 згідно рахунку № 4194 від 05.11.2015 року; акту здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 3844 згідно рахунку № 3802 від 25.10.2015 року; акту здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 3125 згідно рахунку № 3080 від 02.10.2015 року; акту здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 30390 згідно рахунку № 3087 від 30.09.2015 року; акту здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 3085 згідно рахунку № 3079 від 30.09.2015 року; акту здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 3075 згідно рахунку № 3078 від 28.09.2015 року; акту здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 3074 згідно рахунку № 3077 від 26.09.2015 року; акту здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 2967 згідно рахунку № 2968 від 24.09.2015 року; акту здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 2717 згідно рахунку № 2699 від 19.09.2015року; акту здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 2498 згідно рахунку № 2469 від 11.09.2015 року; акту здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 2482 згідно рахунку № 2470 від 10.09.2015 року; акту здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 2553 згідно рахунку № 2554 від 09.09.2015 року; акту здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 2340 згідно рахунку № 2336 від 03.09.2015 року; акту здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 2208 згідно рахунку № 2209 від 31.08.2015 року; акту здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 2098 згідно рахунку № 2091 від 26.08.2015 року; акту здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 1992 згідно рахунку № 1921 від 21.08.2015 року; акту здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 1930 згідно рахунку № 1901 від 18.08.2015 року; акт здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 1926 згідно рахунку № 1893 від 17.08.2015 року; акту здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 1853 згідно рахунку № 1843 від 17.08.2015 року; акту здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 2013 згідно рахунку № 2007 від 16.08.2015 року; акту здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 1587 згідно рахунку № 1561 від 08.08.2015 року; акту здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 1397 згідно рахунку № 1367 від 31.07.2015 року; акту здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 1380 згідно рахунку № 1364 від 30.07.2015 року; акту здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) № 1360 згідно рахунку № 1358 від 29.07.2015 року, надав послуги з перевезення вантажів на загальну суму 400 757,50 грн.

Отже, факт надання відповідачем вищезгаданих послуг на суму 400 757,50 грн. підтверджено в якості належного та допустимого доказу актами здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт), які містяться в матеріалах справи та засвідчують їх прийняття відповідачем наданих експедитором послуг, без зауважень та застережень, згода ТзОВ "Мізунь" з сумою послуг, які виставлені до оплати в рахунках на оплату, підтверджується підписом уповноваженого представника на ОСОБА_2 здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт)(а.с. 70-102) зі сторони Замовника та засвідчення цього підпису печаткою юридичної особи Замовника.

Вказані вище акти містять обовязкові реквізити та скріплені печаткою ТзОВ "Мізунь".

Більше того, в актах здачі-прийняття наданих послуг (виконаних робіт) зазначено, що «виконавцем були надані замовнику послуги та всі, належним чином оформлені документи у відповідності з умовами договору № 079-2015 від 06.07.2015року та його невід'ємними додатками».

Станом на день подання позову до суду (19.02.2016 року) за відповідачем рахувалася заборгованість з основного боргу в розмірі 400 757,50 грн.

18.05.2016 року відповідач частково погасив основний борг на суму 25 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 460 від 18 травня 2016 р. (а.с. 68), інших доказів про погашення відповідачем боргу перед позивачем повністю або частково, на дату постановлення судового рішення у даній справі (21.07.2016 р.) сторони суду не представили, отже заборгованість відповідача перед позивачем складає 375 757,50 грн. (400757,50 грн. 25000,00 грн.).

Пункт 6.3.2. Договору встановлює, що у випадку прострочення оплати за надані послуги Замовник сплачує Перевізнику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від сплаченої суми за кожен день прострочення платежу.

Враховуючи вищевказаний пункт договору позивач провів нарахування відповідачу 83083,89 грн. пені.

Відповідно до ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, та відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Як вбачається з матеріалів справи, за порушення відповідачем строків оплати за надані послуги з перевезення вантажів, відповідно до п.6.3.2. Договору, позивач нарахував відповідачу пеню, відповідно до кожного рахунку на оплату виставленого відповідачу окремо, виходячи із величини боргу, який склався за конкретним рахунком на оплату, з урахуванням ставки НБУ, яка склалася у період, за який нараховується пеня, за кількість днів прострочення за кожним рахунком окремо, що не перевищує шести місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, відтак розмір пені сумарно складає 83 083,89 грн. Господарським судом та колегією суддів здійснено перевірку поданого позивачем розрахунку пені (розрахунок пені приведений у клопотанні про зменшення позовних вимог (а.с. 103-112) та встановлено, що позивачем вірно здійснено розрахунок пені, відтак колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що до стягнення підлягає пеня у розмірі 83 083,89 грн.

В силу положень ст. 625 ЦК України, позивач провів нарахування відповідачу 23344,81 грн. інфляційних втрат та 7645,18 грн. - 3% річних (розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за кожним рахунком окремо - приведений у клопотанні про зменшення позовних вимог (а.с. 103-112).

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вище зазначену правову норму, позивачем правомірно нараховано відповідачу 7645,18 грн. - 3% річних, 23344,81грн. - інфляційних втрат, які підлягають стягненню за період та у сумі вказаній позивачем у розрахунку, який визнається судом арифметично вірним.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач відповідно до п.7.1. Договору направляв відповідачу претензію - вимогу № 04/12Б від 04.12.2015 року (а.с. 18-20, 38-40), у якій просить відповідача в 5-денний строк погасити заборгованість.

Однак, матеріали справи не містять відповіді відповідача на претензію та доказів сплати заборгованості.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 р. № 15-рп/2002 у справі № 1-2/2002 (про досудове врегулювання спорів) передбачено, що установлення законом або договором досудового врегулювання спору є волевиявленням субєктів правовідносин, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником, звернутися до нього з письмовою претензією, однак не позбавляє учасника господарських відносин, чиї права або законні інтереси порушено, звернутися із позовом до суду за захистом своїх порушених прав або інтересів.

Покликання апелянта в апеляційній скарзі на те, що Гарантійний лист про виплату заборгованості № 109 від 23.03.2016 р. є відповіддю на претензію позивача, а відтак і досягненням між сторонами згоди щодо строку виконання грошового зобовязання для добровільного належного виконання зобовязання щодо виплати вартості наданих послуг є надуманим, оскільки з тексту Гарантійного листа про виплату заборгованості № 109 від 23.03.2016 р. (а.с. 46) не вбачається будь-якого посилання скаржника на претензію позивача.

У Гарантійному листі про виплату заборгованості № 109 від 23.03.2016 р. скаржник констатує факт наявності у нього заборгованості за договором на перевезення вантажу № 079-2015, яка є непогашеною та становить 400757,50 грн. та зобовязується погасити вказану заборгованість згідно графіку. Погашення заборгованості згідно графіку визначено самим скаржником. Гарантійний лист про виплату заборгованості № 109 від 23.03.2016 р. підписаний директором ТзОВ «Мізунь» ОСОБА_6, його підпис посвідчено печаткою.

Будь-які докази про те, що гарантійний лист був підписаний уповноваженим представником позивача (ТзОВ «Швидкий Світ») - відсутні.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається якщо інше не передбачено законом або договором (ч. 1 ст. 188 ГК України).

Зміни або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 651 ЦК України).

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 654 ЦК України).

Пунктом 11.1. Договору визначено, що умови цього договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін у письмовій формі шляхом складання Додаткового договору до цього Договору.

У пункті 13.4 Договору сторони передбачили, що усі заявки, додатки, доповнення, зміни, додаткові договори до договору є невідємною частиною цього договору за умови, якщо вони складені в письмовій формі, підписані повноважними представниками та скріплені печатками сторін.

Отже виходячи із приписів чинного законодавства, які регулюють засади укладання господарських договорів та порядок змін та розірвання господарських договорів та з аналізу умов Договору № 079-2015 від 06.07.2015 р. вбачається, що Гарантійний лист про виплату заборгованості № 109 від 23.03.2016 р., підписаний лише представником відповідача, в односторонньому порядку, без дотримання умов п.п. 11.1., 13.4. Договору, відтак не може вважатися ні додатком, ні доповненням до Договору № 079-2015, ні змінами внесеними до договору щодо нових строків для виконання зобовязання.

Будь-які докази про те, що сторони за взаємною згодою змінили умови Договору шляхом складання Додаткового договору до цього Договору у формі єдиного документа, яким би погодили відповідний графік погашення боргу, та/або нові строки виконання зобовязання частинами, в матеріалах справи відсутні, апелянтом суду не представлені, представники позивача в судовому засіданні заперечили факт внесення змін до Договору шляхом складання додаткової угоди, якою б погодили графік погашення боргу, зокрема, виконання зобовязання частинами, відтак зазначений вище гарантійний лист не може бути належним та допустимим доказом внесення сторонами за взаємною згодою змін до умов договору.

Слід зазначити, що відповідач не клопотав перед судом першої інстанції про розстрочення виконання судового рішення.

Отже покликання апелянта в апеляційній скарзі, що строк виконання по окремих частинах зобовязання ще не настав, а штрафні санкції повинні нараховуватися на кожну суму згідно графіку погашення за кожною датою окремо, не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи.

Договір № 079-2015 від 06.07.2015 року укладений між сторонами в межах чинного законодавства України - є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобовязується доставити ввірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення і видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві).

Згідно ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організовувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. ОСОБА_5 цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником.

Згідно ст. 931 ЦК України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Нормою ч.1 ст. 530 ЦК України, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Більше того, як вказує ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зважаючи на те, що відповідачем не надано доказів сплати за надані послуги за договором перевезення у повному обсязі, який визначений сторонами у договорі, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що вимога позивача (викладена у клопотанні про зменшення позовних вимог) про стягнення з відповідача 375757,50 грн. - основного боргу, 83083,89 грн. - пені, 23344,81 грн. інфляційних втрат та 7645,18 грн. 3% річних є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється належним чином проведеним виконанням.

Інші твердження апелянта/відповідача, які викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами даної справи.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно п. 4 частини третьої статті 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень ст. 34 ГПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, дослідивши всі обставини, що мають фактичне значення для вирішення даного спору, колегія суддів приходить до висновку, рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21 липня 2016 року у справі № 909/428/16 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судовий збір за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта/відповідача.

Керуючись ст. ст. 4-3, 22, 32-34, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21 липня 2016 року у справі № 909/428/16 - залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору за перегляд рішення місцевого суду в апеляційному порядку покласти на апелянта/відповідача.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.

Головуючий суддя Данко Л.С.

Суддя Галушко Н.А.

Суддя Орищин Г.В.

21.09.2016 р. оголошено вступну і резолютивну часини постанови. Повний текст постанови складено та підписано - 23.09.2016 р.