КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2016 р. Справа№ 910/6415/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Скрипки І.М.

Станіка С.Р.

при секретарі судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представників:

від позивача: не з'явився .

від відповідача: Сільченко О.А. за дов. № б/н від 15.02.2016.

від третьої особи: Хасін І.Б. за дов. № б/н від 04.01.2016

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2016 року у справі № 910/6415/16 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд"

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Національний медичний університет ім. О.О. Богомольця

про стягнення 37 556,03 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.06.2016 позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд" про стягнення 37 556,03 грн. задоволено повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Гранд" звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом позовні вимоги задоволено через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга має бути задоволена.

Відповідно автоматичного розподілу справ між суддями для розгляду даної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: Гончаров С.А. (головуючий), Скрипка І.М., Станік С.Р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2015р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 07.09.2016р.

25.08.2016р. від Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця надійшло клопотання про залучення його до участі у даній справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2016 продовжено строк розгляду справи № 910/6415/16 на 15 днів, відкладено розгляд справи № 910/6415/16 на 20.09.2016 та залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Національний медичний університет ім. О.О. Богомольця.

В судовому засіданні 20.09.2016 представник апелянта підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив задовольнити її, а рішення Господарського суду міста Києва № 910/6415/16 від 16.06.2016 скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 20.09.2016 представник третьої особи заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі, просив рішення Господарського суду міста Києва № 910/6415/16 від 16.06.2016 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач, в судове засідання 20.09.2016 свого представника не направив, про день, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомлені.

Згідно із п.3.9.2 Постанови № 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишене без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між позивачем (далі - Орендодавець) та відповідачем (далі - Орендар) 21.03.05. було укладено Договір № 1603 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (далі - Договір-1), відповідно до умов якого (п. 1.1) Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно загальною площею 224,1 кв.м, розміщене за адресою: м. Київ, бульвар Чоколівський, 39 (далі - Майно), що перебуває на балансі Національного медичного університету ім. О.Богомольця (далі - Балансоутримувач).

Між позивачем (далі - Орендодавець) та відповідачем (далі - Орендар) 24.10.06 було укладено Договір № 3625 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (далі - Договір-2).

Відповідно до п. 1.1 Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно площею 100,6 кв.м (тераса, яка є прибудовою до будинку гуртожитку № 7 за інвентарним № 19289), розміщене за адресою: м. Київ, бульвар Чоколівський, 39 (далі - Майно), що перебуває на балансі Національного медичного університету ім. О.Богомольця (далі - Балансоутримувач).

Пунктом 2.1 Договору-1, Договору-2 (далі разом - Договори) встановлено, що Орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, вказаний в Договорі, але не раніше підписання сторонами Договору та акта приймання-передачі Майна.

На виконання умов Договорів між Орендарем, Орендодавцем та Балансоутримувачем було підписано та скріплено печатками відповідні акти приймання-передачі Майна № б/н від 21.03.05. та № б/н від 24.10.06.

У відповідності до п. 3.1 Договорів, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України і становить без ПДВ:

1) за базовий місяць розрахунку - лютий 2005 року 4 712,48 грн. (за Договором-1). Орендна плата за перший місяць оренди березень 2005 р. встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за березень 2005 року;

2) за базовий місяць розрахунку - червень 2006 року 766,58 грн. (за Договором-2). Орендна плата за перший місяць оренди жовтень 2006 р. встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за липень, серпень, вересень, жовтень 2006 р.

Сторонами, додатковим договором № 1 від 08.02.07 до Договору-1 погоджено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України і становить без ПДВ за перший/базовий/місяць розрахунку січень 2007 року 4 520,82 грн. Орендна плата за січень 2007 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за січень 2007 року.

Сторонами, додатковим договором № 1603/2 від 24.03.09. до Договору-1 погоджено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку лютий 2009 року 10 823,64 грн. Орендна плата за березень 2009 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за березень 2009 року.

Сторонами, додатковим договором № 1603/4 від 19.02.13. до Договору-1 погоджено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95. № 786 і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку вересень 2012 року 13 207,10 грн. Орендна плата за перший місяць оренди жовтень 2012 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за жовтень 2012 року. Вказані умови застосовуються до відносин сторін з 01.10.12.

Сторонами, додатковим договором № 3625/01 від 10.02.07. до Договору-2 погоджено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України і становить без ПДВ за перший/базовий/місяць розрахунку січень 2007 року 665,16 грн. Орендна плата за січень 2007 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за січень 2007 року.

Сторонами, додатковим договором № 3625/02 від 24.09.09. до Договору-2 погоджено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку серпень 2009 року 1 807,71 грн. Орендна плата за вересень 2009 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за вересень 2009 року.

Сторонами, додатковим договором № 3625/06 від 31.10.13. до Договору-2 погоджено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.95. № 786 і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку квітень 2013 року 4 744,60 грн. Орендна плата за перший місяць оренди травень 2013 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за травень 2013 року.

Пунктом 3.1 Договорів встановлено, що нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Пунктом 3.2 Договорів встановлено, що орендна плата за кожний наступний місяць коригується на індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно з п. 3.3 Договорів, орендна плата перераховується самостійно до 10 числа місяця наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції: 50% до державного бюджету, 50% Балансоутримувачу.

З доводів позивача викладених в позовній заяві вбачається, що відповідач не виконав свої зобов'язання по сплаті орендної плати за користування приміщенням за Договором-1 на суму 22 658,25 грн., та за Договором-2 на суму 9 613,33 грн., у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов'язань та обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За своєю правовою природою Договір-1 та Договір-2 є договорами оренди.

У відповідності до ч. 6 ст. 289 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цих Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності. Відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній республіці Крим або перебуває в комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно - правовими актами (ст. 2, ст. 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

У відповідності до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частиною 1 статті 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Як встановлено ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

У відповідності до п. 5.2 Договорів, орендар зобов'язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно з ч. 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Однак відповідач свого обов'язку по сплаті передбаченої Договорами орендної плати в терміни, визначені Договором, в повному обсязі не виконав, матеріалів справи, доказів повної оплати заборгованості за Договорами по грудень 2015 року включно не містять.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено, що Договором № 1603/06 від 22.02.16 до Договору-1 Орендар та Орендодавець дійшли згоди та достроково припинили за взаємною згодою сторін Договір № 1603 від 21.03.05. - з 30.12.15. та актом від 30.12.15. приймання-передачі (повернення) відповідач повернув орендоване за Договором-1 Майно.

Також, Договором № 3625/08 від 19.02.16. до Договору-2 Орендар та Орендодавець дійшли згоди та достроково припинили за взаємною згодою сторін Договір № 3625 від 24.10.06. - з 30.12.15. та актом від 30.12.15. приймання-передачі (повернення) відповідач повернув орендоване за Договором-2 Майно.

Пунктом 5.14 Договору-1 в редакції договору № 1603/04 від 19.02.2013. та п. 5.14 Договору-2 в редакції Договору № 3625/03 від 29.11.2011 встановлено, що у разі розірвання Договору за згодою сторін Орендар сплачує орендну плату до дня повернення Майна за актом приймання-передавання включно.

Відповідно до п. 2.4 Договорів, майно вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.

Пунктом 2.5 Договору-1 встановлено обов'язок по складанню акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає Майно іншій стороні договору.

Таким чином, оскільки Майно за Договорами було повернуто Орендарем 30.12.15., то вказана дата є останнім днем для нарахування орендної плати за Договорами, внаслідок чого суд першої інстанції та суд апеляційної інстанції дійшли висновку, що позивачем правомірно заявлено вимоги про стягнення орендної плати за Договорами по 30.12.2015 включно.

Щодо доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі та відзиві на позовну заяву, апеляційний суд відзначає, що останній не був позбавлений права скористатись своїми правами та звернутись до суду з вимогами про розірвання Договорів, про зобов'язання Орендодавця/Балансоутримувача прийняти майно за актами приймання-передачі (повернення) Майна з оренди за Договорами, зобов'язання продовжити строк дії Договорів чи укласти їх на новий строк, тощо.

Посилання апелянта на те, що ним було проведено ремонт орендованих приміщень не приймається судом, оскільки наявність чи відсутність від'ємних чи невід'ємних поліпшень орендованого майна не є предметом розгляду даної справи.

Також, предмету спору в даній справі не стосується наявність побудованої відповідачем тераси, яка, за твердженням відповідача, була передана на баланс Балансоутримувача, оскільки сторонами в даній справі є Орендар та Орендодавець за Договорами, а предметом спору є стягнення орендної плати саме в доход державного бюджету, як 50% загальної орендної плати за Договорами відповідно до пропорцій розподілу.

Стягнення орендної плати в частині 50% балансоутримувачу не є предметом розгляду даної справи.

Апелянт посилається на те, що орендованим майном за Договорами він не користувався з 24.06.15., оскільки Національним медичним університетом ім. О.Богомольця було відключено електроенергію, водопостачання орендованим приміщенням та замкнено останні. На підставі зазначеного відповідач вважає, що він звільнений від сплати орендної плати на підставі ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України

Згідно з ст. 607 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Вказаною статтею унормовано, що обставини, які викликають неможливість виконання, можуть бути як юридичними, так і фактичними. Головна умова полягає в тому, що за такі обставини не буде відповідати жодна зі сторін зобов'язання.

Як встановлено ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарську-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Згідно з ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Вказані приписи кореспондуються зі ст. 218 Господарського кодексу України, а також закріплені у ч. 1 ст. 79 Розділу 4 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11.04.80, якою встановлено, що сторона не несе відповідальності за невиконання будь-якого зі своїх зобов'язань, якщо доведе, що воно було викликане перешкодою поза її контролем і що від неї нерозумно було очікувати прийняття до уваги цієї перешкоди під час укладення договору або уникнення чи подолання цієї перешкоди чи її наслідків.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено, що належне виконання зобов'язань за договорами оренди виявилось неможливим внаслідок надзвичайних і невідвоторних обставин.

Згідно з ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України, наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об'єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон'юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили чи у зв'язку з природними властивостями майна, що є об'єктом оренди тощо. Якщо у погіршенні цього майна або у створенні гірших умов користування ним винні обидві сторони за договором, розмір орендної плати також може бути зменшений, але лише у частині, яка відповідає вині орендодавця у зменшенні можливості користуватися майном.

Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі цієї ж норми Закону він вправі порушувати питання і про повне звільнення його від внесення орендної плати. Такими обставинами можуть бути, зокрема, здійснення капітального ремонту (якщо його повинен робити орендодавець), прострочення орендодавцем надання майна орендареві, наявність у майні недоліків, які виключали його використання за призначенням тощо. У разі коли за відповідний період часу, протягом якого орендоване майно не використовувалось, орендну плату було внесено, орендар вправі вимагати її повернення.

Пунктом 7.2 Договорів передбачено обов'язок Орендодавця не вчиняти дій, які б перешкоджали Орендарю користуватись орендованим Майном.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем, як Орендодавцем за Договором-1 та Договором-2 свої зобов'язання було виконано в повному обсязі.

Обставини, які б свідчили про вчинення Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву будь-яких дій, які б перешкоджали орендарю користуватись Орендованим Майном, матеріали справи не містять.

Разом з тим, Договори не місять положень про обов'язок Орендодавця забезпечити водопостачання та освітлення в орендованих приміщеннях.

Також, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наданий відповідачем до матеріалів справи акт за підписами директора, головного бухгалтера відповідача та коменданта гуртожитку НМУ ім. О.О.Богомольця не є належним в розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказом на підтвердження того, що орендовані за Договорами приміщення були замкнені.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідач не позбавлений права звернутись з позовом до Балансоутримувача Майна за Договорами з вимогами про відшкодування збитків (неотриманих доходів, упущеної вигоди, тощо).

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що підстави для звільнення відповідача від обов'язку сплачувати орендну плату за Договорами відсутні.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість зі сплати орендної плати за Договором № 1603 від 21.03.05. в розмірі 22 658,25 грн., та за Договором № 3625 від 24.10.06. в розмірі 9 613,33 грн., у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Також, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 197,03 грн. інфляційних втрат за Договором-1 та 84,32 грн. інфляційних втрат за Договором-2.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції здійснено перерахунок збитків від інфляції та встановлено, що з відповідача підлягає стягненню 197,03 грн. інфляційних втрат за Договором-1 та 84,32 грн. інфляційних втрат за Договором-2, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Також, позивач просив на підставі п. 3.5 Договорів стягнути з Орендаря пеню в розмірі 3 502,58 грн. за Договором-1 та в розмірі 1 500,52 грн. за Договором-2.

Як встановлено судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції відповідач у встановлений Договорами строк свого обов'язку по перерахуванню коштів по сплаті орендної плати не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Як передбачено ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Приписами ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 3.5 Договору-1 та Договору-2 передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному в п. 3.3 співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Суд апеляційної інстанції погоджується з перерахунком пені судом першої інстанції та зазначає, що з відповідача підлягає стягненню 3 502,58 грн. пені за Договором-1 та 1 500,52 грн. пені за Договором-2, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно частини 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2016 по справі № 910/6415/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2016 року у справі № 910/6415/16 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2016 по справі № 910/6415/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/6415/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді І.М. Скрипка

С.Р. Станік