КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2016 р. Справа№ 910/3837/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тищенко А.І.

Гончарова С.А.

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" на рішення господарського суду міста Києва від 12.05.2016 року

по справі № 910/3837/16 (суддя - Турчин С.О.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергохім"

до 1) Державної казначейської служби України

2) Запорізької митниці ДФС

про стягнення 1 800,00 грн.

Представники сторін у судове засідання не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.05.2016 року у справі № 910/3837/16 у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" до Державної казначейської служби України, Запорізької митниці ДФС про стягнення 1 800,00 грн. відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 12.05.2016 року у справі № 910/3837/16 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2016 апеляційну скаргу ТОВ "Техенергохім" на рішення господарського суду міста Києва від 12.05.2016 року у справі № 910/3837/16 прийнято до провадження та призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу Запорізька митниця ДФС вважає подану апеляційну скаргу позивача безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, відповідач-2 просить суд апеляційної інстанції залишити оскаржуване рішення суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники сторін у судове засідання суду апеляційної інстанції 13.09.2016 року не з'явились. Про час та місце розгляду справи позивач та відповідачі були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи містяться повідомлення про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки позивач та відповідачі про дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, участь представників що не з'явились, у судовому засіданні 13.09.2016 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про витребування додаткових доказів та про відкладення розгляду справи не надходило. В матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення по справі.

Також, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у відповідності до ч.1 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений строком розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, а продовження зазначеного строку розгляду справи у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України без клопотання сторони по справі, не передбачено ГПК України.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне вказати про те, якщо представники сторін чи інші учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. Такої ж правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України зокрема у своїй постанові від 07.07.2016 року по справі 910/21819/15.

До того ж суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, що з'явились у судове засідання, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

31.05.2010 року товариством з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" (покупець) та La.re.ter S.p.A, Italy (продавець) було укладено контракт № 10029/ІМ, відповідно до якого продавець зобов'язувався продати, а покупець придбати на умовах вказаного контракту товари (продукцію) згідно специфікацій та умов, зазначених у відповідних додатках до даного контракту.

На виконання умов контракту в листопаді 2010 року La.re.ter S.p.A, Italy поставила товариству з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" товар: "Труби з полівінілхлориду: напірні труби нПВХ: арт. 04797 EN 1452-2 тиск PN 16, товщина стінки 1,9 мм, зовн. діам. d25мм-234м; арт. 04832 EN 1452-2 тиск PN 10, товщина стінки 3,0 мм, зовн. діам. d63мм-60м; арт. 04822 EN 1452-2 тиск PN 10, товщина стінки 4,3 мм, зовн. діам. d90мм-186м; арт. 04825 EN 1452-2 тиск PN 10, товщина стінки 4,2 мм, зовн. діам. d110мм-78 м; арт. 0049 EN 1452-2 тиск PN 10, товщина стінки 5,4 мм, зовн. діам. d140мм-96м; арт. 0050 EN 1452-2 тиск PN 10, товщина стінки 6,2 мм, зовн. діам. d160мм-42м; арт. 0053 EN 1452-2 тиск PN 10, товщина стінки 8,6 мм, зовн. діам. d225мм-138м; арт. 04850 EN 1452-2 тиск PN 10, товщина стінки 10,7 мм, зовн. діам. d280мм-12м; арт. 04746 EN 1452-2 тиск PN 6, товщина стінки 2,0 мм, зовн. діам. d63мм-12м; арт. 04734 EN 1452-2 тиск PN 6, товщина стінки 2,8 мм, зовн. діам. d90мм-48м; арт. 04737 EN 1452-2 тиск PN 6, товщина стінки 2,7 мм, зовн. діам. d110мм-114м; арт. 04726 EN 1452-2 тиск PN 6, товщина стінки 4,0 мм, зовн. діам. d160мм-18м; арт. 04717 EN 1452-2 тиск PN 6, товщина стінки 5,5 мм, зовн. діам. d225мм-6м. використовується в пластикових водопроводах. Виробник "LA.RE.TER.S.p.A.".

Як зазначає позивач, при митному оформленні зазначеного товару до Запорізької митниці ним була подана вантажна митна декларація №112000010/2010/009175 від 10.11.2010 року для митного оформлення товару. Запорізька митниця при здійснені митного оформлення товару, виказала сумніви щодо заявленої митної вартості товару та на підставі п. 11 Порядку № 1766 витребувала від декларанта ряд додаткових документів для визначення митної вартості, а саме: каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) фірми-виробника товару; калькуляція фірми-виробника товару; інформація зовнішньоторгівельних організацій про вартість товару та/або сировини; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; інші документи для підтвердження заявленої у декларації митної вартості товарів за власним бажанням декларанта.

Зважаючи на вимоги митниці, товариство з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" надано лист ДП "Держзовнішінформ" від 19.11.2010 року № 9/1798 щодо цінової експертизи труб з ПВХ, виробництва фірми La.re.ter S.p.A, Italy.

У вказаному листі зазначено, що вказані ціни відповідають цінам фірми-виробника за даних умов поставки. За змістом відповіді вбачається, що такого висновку Держзовнішінформ дійшов, зокрема, базуючись на відповіді самої фірми-виробника LA.RE.TER.S.p.A. (Італія).

Також, з матеріалів справи вбачається, що 22.11.2010 року Запорізька митниця рішенням про коригування митної вартості товарів № 112000006/2010/002393/1 визначила митну вартість товару за методом № 6 (резервний) визначивши вартість за одиницю товару 2,5882 Євро на загальну суму 7547,16 Євро.

У зв'язку з наведеним, товариство з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Запорізької митниці, в якому просило: визнати протиправним та скасувати рішення Запорізької митниці про визначення вартості товарів № 112000006/2010/002393/1 від 22.11.2010 року.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 07.09.2011 року у справі №2-а0870/4098/11, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2012 року, адміністративний позов ТОВ "Техенергохім" до Запорізької митниці про скасування рішення задоволено повністю, визнано протиправною та скасовано рішення Запорізької митниці про визначення митної вартості товарів № 112000006/2010/002393/1 від 22 листопада 2010 року.

Так, позивач звертаючись до суду з даним позовом зазначає, що внаслідок неправомірних дій Запорізької митниці ТОВ "Техенергохім" понесені витрати на оплату експертного висновку ДП "Держзовнішінформ" у розмірі 1800,00 грн. За таких обставин, позивач просив стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 1800,00 грн. матеріальної шкоди, завданої протиправним рішенням та діями Запорізькою митниці.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції Запорізька митниця ДФС заперечила проти заявленого позову вказуючи зокрема на те, що дії митного органу про витребування висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини відповідають вимогам законодавства. Запорізькою митницею під час митного контролю та митного оформлення товарів, а саме під час винесення рішення про коригування митної вартості товарів, не було завдано збитків ні особистим немайновим правам позивача, ні майну, а тому просили відмовити у задоволенні позову. Крім того, Запорізькою митницею ДФС було заявлено про пропуск строку позовної давності.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду міста Києва від 12.05.2016 року у справі № 910/3837/16 у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" до Державної казначейської служби України, Запорізької митниці ДФС про стягнення 1 800,00 грн. відмовлено у повному обсязі.

При прийнятті вказаного рішення, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, проте, у зв'язку із поданням позову після спливу строку позовної давності про що було заявлено відповідачем та у зв'язку з не наведенням жодних причин поважності пропуску такого строку у задоволенні позову відмовлено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Стаття 56 Конституція України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Аналогічні норми містяться також в статті 20 Господарського кодексу України, якою встановлено, що кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування шкоди.

Застосування цього способу захисту визначається положенням ст. 22 ЦК України і проводиться як у договірних зобов'язаннях (ст. 611 ЦК України), так і в позадоговірних зобов'язаннях (гл. 82 ЦК України), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності, відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України.

Обов'язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Підставою для притягнення до цивільно-правової відповідальності є склад цивільного правопорушення: протиправна поведінка (дії чи бездіяльність особи); шкода, завдана такою поведінкою; причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду, у вигляді умислу або необережності.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань (виключає його відповідальність).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, Запорізькою митницею було відмовлено позивачу у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю. У зв'язку з вимогою Запорізької митниці про надання додаткових документів, позивач був вимушений замовити висновок у ДП «Держзовнішінформ» вартістю 1800,00 грн. Факт понесення зазначених витрат підтверджується наявними в матеріалах справи рахунком-фактурою № 9/00001798 від 17.11.2010 року, актом № 9/00001798 здачі-прийняття робіт (надання послуг), випискою по рахунку позивача за період з 18.11.2010 року по 18.11.2010 року та листом ДП «Держзовнішінформ» від 19.11.2010 року № 9/1798.

Як вбачається з матеріалів справи постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 07.09.2011 року у справі № 2а-0870/4098/11 встановлено, що позивачем було подано всі необхідні та належні документи, які дозволяли Запорізькій митниці визначити митну вартість товару за методом оцінки за ціною угоди щодо товарів (метод № 1). Однак, Запорізька митниця при здійснені митного оформлення товару, виказала сумніви щодо заявленої митної вартості товару та на підставі п. 11 Порядку № 1766 витребувала від декларанта ряд додаткових документів для визначення митної вартості, у зв'язку з чим позивачем і було замовлено висновок у ДП "Держзовнішінформ". Судом у справі № 2а-0870/4098/11 встановлено, що Запорізькою митницею не враховано, що об'єктивна неможливість подання всіх витребуваних ним документів у зв'язку з їх відсутністю у позивача, не може бути підставою для незастосування первинно заявленого позивачем методу визначення митної вартості товару.

Суд у справі № 2а-0870/4098/11 дійшов висновку, що відповідачем (Запорізькою митницею) порушено принцип послідовності застосування методів визначення митної вартості, що суперечить ст. 266 МК України, яка передбачає, що кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу; визнано протиправним та скасовано рішення Запорізької митниці № 112000006/2010/002393/1 від 22 листопада 2010 року.

Статтею 35 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенні Європейського суду з прав людини, а також рішенні Європейського суду з прав людини Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§42 та 60, від 22.11.2007 встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином колегія суддів вважає, що постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 07.09.2011 року у справі № 2а-0870/4098/11 у відповідності до ст. 35 ГПК України має преюдиційне значення у даній №910/3837/16.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем доведено понесення матеріальної шкоди у розмірі 1800,00 грн. внаслідок неправомірних дій Запорізькою митницею ДФС.

Однак, як зазначалося вище, під час розгляду справи Запорізькою митницею ДФС було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного. В останньому випадку воно обов'язково має бути зазначене в протоколі судового засідання (пункт 6 частини другої статті 81-1 ГПК); господарський суд може також запропонувати відповідачеві викласти таку заяву в письмовій формі та долучити її до матеріалів справи (п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа доповідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п. 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 07.09.2011 року у справі № 2а-0870/4098/11 набрала законної сили 06.11.2012 року (ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2012 року, якою залишено без змін постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 07.09.2011 року у справі № 2а-0870/4098/11).

Таким чином, враховуючи приписи ст. 261 ЦК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме з 06.11.2012 року розпочався перебіг позовної давності за спірним зобов'язанням, і 06.11.2015 р. строк позовної давності сплив.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом 04.03.2016 року, що підтверджується відбитком печатки відділу канцелярії господарського суду міста Києва, а у відповідності до копії поштового конверту - 29.02.2016 року, тобто після спливу строку позовної давності, що свідчить про пропущення позивачем строків позовної давності та є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Не може бути підставою для захисту права за позовом, що заявлений з пропущенням строку позовної давності, непред'явлення заінтересованою особою позову навмисно або по необережності. Зазначена позиція наведена у постанові Вищого господарського суду від 19.11.2014 № 11/163/2011/5003.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що позивачем, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було наведено та матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження причин поважності пропуску позивачем строку позовної давності.

У рішенні від 20.09.2011 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії" Європейський суд з прав людини зазначив: позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов'язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимоги позивача є обґрунтованими, однак у зв'язку із поданням позову після спливу строку позовної давності та у зв'язку з не наведенням позивачем жодних причин поважності пропуску такого строку, місцевим господарським судом правомірно було відмовлено у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 12.05.2016 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 12.05.2016 року залишити без змін.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, згідно з п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» з позову, що є предметом розгляду у цій справі, судовий збір не справляється, а тому розподіл судового збору не здійснюється.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергохім" на рішення господарського суду міста Києва від 12.05.2016 року у справі № 910/3837/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 12.05.2016 року у справі № 910/3837/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/3837/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді А.І. Тищенко

С.А. Гончаров