РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2016Справа № 910/25484/15
За позовом Державної іпотечної установи

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс"

2. Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача-1 Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестком"

за участю Прокуратури міста Києва

про визнання зарахування однорідних зустрічних вимог недійсним, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Подольський А.Ю. (представник за довіреністю №3516/15/1 від 26.07.2016р.);

від відповідача-1: Свідло Є.В. (представник за довіреністю від 16.11.2015р.);

- Дудяк Р.А. (представник за довіреністю від 19.11.2015р.);

від відповідача-2: Мостепанюк В.І. (представник за довіреністю від 18.07.2016р.);

від третьої особи: Григорчук Н.М. (представник за довіреністю від 08.09.2016р.);

від прокуратури: Колодчина Р.В. (службове посвідчення №041222 від 08.02.2016р.).

Обставини справи:

У вересні 2015 року Державна іпотечна установа (надалі також - позивач) звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" (надалі також - відповідач-1) та Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (надалі також - відповідач-2) про визнання недійсним зарахування вимог, здійсненого на підставі заяви відповідача-1 про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог від 23 лютого 2015 року, а саме, вимог відповідача-2 до відповідача-1 за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 9 червня 2011 року та вимог відповідача-1 до відповідача-2 за договором банківського рахунку № 26/21746-168 від 4 вересня 2009 року.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що вказаний залік було проведено з порушенням вимог чинного законодавства України, зокрема, статті 601 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 203 Господарського кодексу України (далі - ГК України), оскільки у ТОВ «Танк Транс» та ПАТ «Дельта Банк», станом на момент проведення такого заліку, були відсутні зустрічні однорідні вимоги. На обґрунтування вказаного, позивач послався на наступні обставини: ТОВ «Танк Транс» отримало право вимоги до ПАТ «Дельта Банк» за договором №26/21746-168 банківського рахунку від 04.09.2009 на підставі укладеного з ТОВ «Інвестком» договору відступлення права вимоги б/н від 11.02.2015; до повідомлення про відступлення прав вимоги, яке було адресоване ПАТ «Дельта Банк», не було надано самого договору про відступлення прав вимоги, а тому ПАТ «Дельта Банк» відповідно до частини 2 статті 517 ЦК України мав право не виконувати свого обов'язку перед ТОВ «Танк Транс» (новому кредитору).

Порушення своїх прав вказаним заліком позивач обґрунтовував тим, що він з 02.03.2015 набув право вимоги до ТОВ «Танк Транс» за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011, на підставі укладених між ДІУ та ПАТ «Дельта Банк» договору відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-1.2/2014, договору застави майнових прав № Д-1.1/2014 від 04.09.2004 та договору банківського рахунку № 26/995-070 від 27.02.2013.

Відповідач-1 позов не визнав, свої заперечення мотивував тим, що Заява про залік від 23.02.2015 відповідає вимогам чинного законодавства, у т.ч. і статті 601 ЦК України, і статті 203 ГК України.

Відповідач-2 також заперечує проти позову, в обгрунтування своїх заперечень посилається на те, що ним не визнано відступлення права вимоги та зміну кредитора у зобов'язанні за договором банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009, позаяк станом на момент проведення спірного заліку у ПАТ «Дельта Банк» були відсутні докази, які підтверджували перехід права вимоги від ТОВ «Інвестком» до ТОВ «Танк Транс»; грошові зобов'язання за кредитним договором та договором банківського рахунку виражені у різних іноземних валютах, що виключає однорідність вимог (при цьому між сторонами відсутні домовленості щодо курсу, який повинен застосовуватися при конвертації валюти зобов'язань); відповідно до статті 515 ЦК України заміна клієнта за договором банківського рахунку не дозволяється, оскільки зобов'язання за цим договором нерозривно пов'язано з особою клієнта, який відкрив поточний рахунок (у даному випадку з ТОВ «Інвестком»); позивач не отримував розпоряджень щодо клієнта або розрахункових документів для виконання, а тому строк виконання зобов'язання за договором банківського рахунку не настав; договір застави майнових прав №Д-1.1./2014 від 04.09.2014 та договір про відступлення права вимоги №Д-1.2/2014 від 04.09.2014 не містять застережень про те, що з моменту прийняття рішення Національним банком України про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних, усі права за договорами, у тому числі, за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011, укладеним з ТОВ «Танк Транс», переходять до ДІУ; за результатами перевірки з виявлення правочинів, що є нікчемними, затвердженими протоколом №54 від 22.09.2015 засідання комісії з перевірки правочинів (інших правочинів) за кредитними операціями, договір застави майнових прав №Д-1.1./2014 від 04.09.2014 та договір про відступлення права вимоги №Д-1.2/2014 від 04.09.2014 є нікчемними у відповідності до частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Тому, ДІУ за нікчемними правочинами не набула жодних прав вимоги за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011.

Рішенням Господарського суду міста Києва (суддя Сташків Р.Б.) від 21 грудня 2015 року у справі №910/25484/15 в позові відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29 березня 2016 року рішення Господарського суду міста Києва від 21 грудня 2015 року у справі №910/25484/15 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.07.2016р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 29 березня 2016 року та рішення Господарського суду м. Києва від 21 грудня 2015 року у справі №910/25484/15 скасовано та передано справу до Господарського суду міста Києва на новий розгляд в іншому складі суду.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу від 29.07.2016р. справу №910/25484/15 передано на розгляд судді Морозову С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2016р. справу №910/25484/15 прийнято до свого провадження суддею Морозовим С.М. та призначено розгляд справи на 13.09.2016р.

В судовому засіданні 13.09.2016р. відмовлено в задоволенні клопотання відповідача-2 про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, задоволено клопотання позивача про витребування доказів та оголошено перерву до 20.09.2016р.

В судовому засіданні 20.09.2016р. судом розглянуто клопотання позивача про зупинення провадження у справі та відмовлено в його задоволенні з підстав, зазначених в ухвалі від 20.09.2016р. Також в судовому засіданні 20.09.2016р. судом було задоволено клопотання відповідача-2 про витребування доказів та оголошено перерву в засіданні до 27.09.2016 р.

В судовому засіданні 27.09.2016р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.06.2011 між ПАТ «Дельта Банк» (кредитор) та ТОВ «Танк Транс» (позичальник) було укладено договір кредитної лінії № ВКЛ-2005880, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» зобов'язувався надавати ТОВ «Танк Транс» грошові кошти (далі - Кредит) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

У подальшому (у період з 13.06.2011 до 31.12.2014) до цього договору додатковими угодами №№ 1-46 (копії містяться у матеріалах справи) вносилися зміни.

За умовами вказаного договору кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011 (у редакції додаткової угоди № 46 від 31.12.2014) надання Кредиту здійснюється окремими частинами (траншами), у межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 36333314,10 євро, зі сплатою плати за користування Кредитом у розмірі:

- за користування Кредитом за період з 01.10.2014 по 31.12.2014 наданим як у євро, так і у гривні - 3,11% річних;

- за користування Кредитом в інші періоди: 12% річних за користування Кредитом, наданим у євро та 15% річних за користування Кредитом, наданим у гривні.

Із залучених до матеріалів справи копій меморіальних ордерів убачається, що за період з 10.06.2011 до 07.05.2014 ПАТ «Дельта Банк» надав ТОВ «Танк Транс» Кредит на загальну суму 36333314,10 євро.

Відповідно до підпункту 3.3.12.7 пункту 3.3 договору кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011 (у редакції додаткової угоди № 46 від 31.12.2014) ТОВ «Танк Транс» зобов'язувалось у строк до 20.01.2015 погасити заборгованість за процентами та/або Кредитами за цим Договором та Договором кредитної лінії № № ВКЛ-2005880 від 29.05.2014 на суму не менше ніж 10000000 гривень.

Згідно з підпунктом 1.1.1 пункту 1.1 договору кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011 (у редакції додаткової угоди № 46 від 31.12.2014) за умови невиконання ТОВ «Танк Транс» умов підпункту 3.3.12.7 цього Договору, кінцевим терміном погашення заборгованості буде 20.01.2015.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується представниками сторін, ТОВ «Танк Транс» умови пункту 3.3.12.7 договору кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011 (у редакції додаткової угоди № 46 від 31.12.2014) не виконало, а тому кінцевою датою погашення Кредиту є 20.01.2015.

Із наданого ПАТ «Дельта Банк» розрахунку заборгованості ТОВ «Танк Транс» за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011 убачається, що станом на лютий 2015 року заборгованість ТОВ «Танк Транс» перед ПАТ «Дельта Банк» складала, зокрема, 36333314,10 євро заборгованості за Кредитом та 479798,83 євро заборгованості за процентами. Доказів сплати вказаної заборгованості матеріали справи не містять.

З матеріалів справи також убачається, що 04.09.2009 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Інвестком» (клієнт) було укладено договір банківського рахунку № 26/21746-168, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відкрив ТОВ «Інвестком» поточний рахунок у національній валюті, доларах США та євро № 1746 (далі - Рахунок) та зобов'язувався виконувати розпорядження клієнта щодо перерахування відповідних сум з зазначеного рахунку та проводити інші операції за цим рахунком у межах законодавства України.

Пунктами 2.1, 2.4 зазначеного Договору передбачено, що платежі з Рахунку виконуються ПАТ «Дельта Банк» у межах залишку грошових коштів на початок операційного дня та з урахуванням поточних надходжень грошових коштів на Рахунок протягом операційного часу (операційний час Банку: понеділок - п'ятниця з 9-00 по 17-00 крім святкових, вихідних і неробочнх днів). Операції за платіжними дорученнями в іноземній валюті ПАТ «Дельта Банк» виконує в межах строку, погодженого з Клієнтом. Цей строк зазначається Клієнтом у графі «Допоміжні реквізити» платіжного доручення в іноземній валюті. Якщо такий строк зазначений, то Банк виконує платіжні доручення в іноземній валюті в передбачені строки (але не раніше дня валютування), а саме «Терміновий» - Платіжне доручення виконується Банком поточного робочого дня.

Договір банківського рахунку № 26/21746-168 від 04.09.2009 є чинним, зворотного матеріали справи не містять.

З матеріалів справи вбачається, що листом №01-17/02-2015 від 17.02.2015 (отриманий наручно представником ПАТ «Дельта Банк» 17.02.2015, про що свідчить відмітка банку) ТОВ «Інвестком» направило ПАТ «Дельта Банк» на виконання платіжне доручення в іноземній валюті №1 від 17.02.2015 на суму 20161485,34 доларів США для перерахування грошових коштів ТОВ «Інвестком» з рахунку № 1746 в ПАТ «Дельта Банк» на рахунок ТОВ «Інвестком» №0001 в ПАТ «Альфа-банк».

У зазначеному платіжному дорученні вказаний строк виконання переказу - «терміновий», а тому, враховуючи положення підпункту 2.4.1 пункту 2.4 договору банківського рахунку № 26/21746-168 від 04.09.2009, спірний переказ повинен був бути проведений ПАТ «Дельта Банк» цього ж поточного робочого дня. Однак, вказане платіжне доручення ПАТ «Дельта Банк» виконане не було, хоча на рахунку № 1746 було достатньо коштів для здійснення цього переказу. Зворотного матеріали справи не містять, і водночас з довідок ПАТ «Дельта Банк» від 16.10.2015 № 521, № 522 убачається, що на вказаному рахунку обліковуються кошти в сумі 21166180,57 доларів США.

Із матеріалів справи слідує, що 11.02.2015 між ТОВ «Танк Транс» (новий кредитор) та ТОВ «Інвестком» (первісний кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги за вказаним договором банківського рахунку, відповідно до умов якого ТОВ «Інвестком» (первісний кредитор) відступає ТОВ «Танк Транс» (новому кредитору) право вимоги до боржника (ПАТ «Дельта Банк») за договором банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009, а новий кредитор зобов'язується сплатити первісному кредиторові ціну відступлення за право вимоги, що відступаються за цим Договором.

Правом вимоги за цим договором є право вимагати виплати залишку на рахунку, відкритому за договором рахунку, у розмірі 13 039 335,34 доларів США (п. 1.1 Договору від 11.02.2015р.).

Відступлення первісним кредитором Прав вимоги та їх прийняття новим кредитором набирає чинності з дати укладення цього Договору (пункт 2.2 договору відступлення прав вимоги від 11.02.2015).

За умовами пункту 2.3 вказаного Договору новий кредитор, зокрема, має право вчиняти дії, спрямовані на стягнення заборгованості з Боржника, припиняти зобов'язання Боржника за Правами вимоги шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог та/або розпоряджатися Правами вимоги іншим чином.

ТОВ «Танк Транс» надіслано на адресу ПАТ «Дельта Банк» повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні від 18.02.2015, яке було направлено на адресу ПАТ «Дельта Банк» 18.02.2015, що підтверджується квитанцією про оплату поштових послуг та описом вкладення у цінний лист від цієї дати, копії яких наявні в матеріалах справи.

Враховуючи невиконання ПАТ «Дельта Банк» станом на 23.02.2015 вище вказаного платіжного доручення, ТОВ «Танк Транс» надіслав на адресу ПАТ «Дельта Банк» заяву від 23.02.2015 про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог, що підтверджується квитанцією про оплату поштових послуг та описом вкладення у цінний лист від 27.02.2015.

Відповідно до вказаної заяви про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог від 23.02.2015, припиняються зобов'язання щодо сплати ТОВ «Танк Транс» на користь ПАТ «Дельта Банк» суми заборгованості за простроченими процентами за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011 у сумі 27536,72 євро, що згідно крос курсу станом на 23.02.2015 становить 31116,49 доларів США та зобов'язання щодо сплати ПАТ «Дельта Банк» на користь ТОВ «Танк Транс» заборгованості на загальну суму 31116,49 доларів США, що згідно крос курсу станом на 23.02.2015 становить 27536,72 євро за договором банківського рахунку № 26/21746-168 від 04.09.2009, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Інвестком», внаслідок зарахування зазначених зустрічних однорідних вимог.

Постановою Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ ««Дельта Банк»», згідно з яким у останньому з 03.03.2015 по 02.06.2015 (включно) запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» листом від 07.04.2015 за № 804 повідомила ТОВ «Танк Транс» про невизнання нею припинення зобов'язань ТОВ «Танк Транс» за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011 внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі вказаної заяви про зарахування від 23.02.2015, та зазначила, що цю заяву про припинення зобов'язань зарахування зустрічних вимог від 23.02.2015 вважає такою, що не створює юридичних наслідків.

З матеріалів справи убачається, що 27.02.2013 між ПАТ «Дельта Банк» та ДІУ було укладено договір банківського рахунку №26/995-070, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відкрив ДІУ поточний рахунок у національній валюті №0995 та зобов'язувався приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти, що надходять ДІУ, виконувати розпорядження клієнта щодо перерахування відповідних сум з рахунка та проводити інші операції за рахунком у межах законодавства України.

14.09.2014 між ПАТ «Дельта Банк» (заставодавець) та ДІУ (заставодержатель) укладено договір застави майнових прав №Д-1.1/2014, відповідно до умов якого заставодавець надає в заставу заставодержателю майнові права заставодавця за кредитними договорами: № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011; №- НКЛ-2005469/2 від 19.07.2012, № ВКЛ-2005469/4 від 27.06.2013, № НКЛ-2005469/5 від 03.07.2013 детальна інформація щодо яких та структура їх забезпечення наведена у додатку №1 до цього договору (далі - майнові права).

Відповідно до пункту 1.3 договору застави майнових прав №Д-1.1/2014 від 04.09.2014, майнові права за цим договором є засобом забезпечення виконання ПАТ «Дельта Банк» зобов'язань перед ДІУ за договором банківського рахунку №26/995-070 від 27.02.2013 та будь-якими додатковими договорами, укладеними між сторонами.

Згідно з договором банківського рахунку №26/995-070 від 27.02.2013, відповідно до виписки ПАТ «Дельта Банк» по особовим рахункам ДІУ залишок коштів на дату підписання цього договору становить ,85 грн. (абзац другий пункту 1.3 договору застави майнових прав №Д-1.1/2014 від 04.09.2014).

За рахунок майнових прав задовольняються усі вимоги заставодержателя, які можуть виникнути внаслідок невиконання ПАТ «Дельта Банк» зобов'язань перед ДІУ за вказаним договором банківського рахунку (пункт 1.4 договору застави майнових прав №Д-1.1/2014 від 04.09.2014).

Пунктом 4.1 договору застави майнових прав №Д-1.1/2014 від 04.09.2014 передбачено, що одночасно з цим договором укладається договір відступлення права вимоги.

04.09.2014 між ДІУ (новий кредитор) та ПАТ «Дельта Банк» (первісний кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги №Д-1.2/2014, з метою реалізації порядку звернення стягнення на майнові права відповідно до договору застави майнових прав №Д-1.1/2014 від 04.09.2014, що укладений з метою забезпечення виконання зобов'язань первісного кредитора за договором банківського рахунку №26/995-070 від 27.02.2013.

Відповідно до пункту 1.2 договору про відступлення права вимоги №Д-1.2/2014 від 04.09.2014 первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами вказаними у додатках до цього договору (права вимоги).

У додатку №1 до договору про відступлення права вимоги визначено перелік майнових прав, зокрема, і за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Танк Транс» та за договорами, що забезпечують виконання кредитного зобов'язання.

Згідно із пунктом 2.2 договору про відступлення права вимоги №Д-1.2/2014 від 04.09.2014, пункт 1.2 договору набирає чинності в незалежності від випадків, передбачених пунктом 2.1 даного договору, у разі прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних (в день винесення рішення).

Згідно із пунктом 3.1.2 договору про відступлення права вимоги №Д-1.2/2014 від 04.09.2014, у разі прострочення первісним кредитором виконання зобов'язань за договором банківського рахунку або у разі прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних (в день винесення рішення) новий кредитор має право задовольнити свої вимоги шляхом відступлення на користь нового кредитора прав вимоги та подальшого отримання грошових коштів за договорами, зазначеними у додатку №1 до цього договору (у тому числі за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011).

Таким чином, позивач вважає, що з 02.03.2015 він набув право вимоги до ТОВ «Танк Транс» за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011.

Водночас, позивач надіслав на адресу ТОВ «Танк Транс» повідомлення вих. №1216/15/2 від 03.03.2015 та повідомлення вих. №1321/15/2 від 04.03.2015, у яких, посилаючись на пункт 2.1.1 договору застави майнових прав №Д-1.1/2014 від 04.09.2014 та пункт 2.2 договору про відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-1.2/2014 від 04.09.2014, указав про набуття ДІУ майнових прав, у т.ч. і за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011. Також, позивач повідомив ТОВ «Танк Транс» реквізити для погашення заборгованості за зазначеним кредитним договором.

Спір між сторонами у цій справі виник на підставі того, що позивач вважає зарахування зустрічних однорідних вимог, яке відбулось на підставі заяви від 23.02.2015 про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог, таким, що суперечить положенням статті 601 ЦК України та статті 203 ГК України, у зв'язку із чим, позивач вважає, що даний односторонній правочин має бути визнаний недійсним на підставі статті 215 ЦК України у судовому порядку.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, що підтверджується наступним.

Предметом позовних вимог є визнання недійсним зарахування, здійсненого на підставі зави ТОВ «Танк Транс» про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог від 23.02.2015р.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Одностороннім правочином є дія однією сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Згідно статті 602 ЦК України, не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з ч. 3 ст. 203 ГК України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування.

Статтею 204 ЦК України передбачено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Якщо друга сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.

Пунктом 31 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України" № 01-8/211 від 07.04.2008 року передбачено, що заява однієї сторони про зарахування зустрічної однорідної вимоги є одностороннім правочином, який має наслідком припинення зобов'язань. Якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов'язання (наприклад, за відсутністю зобов'язання другої сторони або в разі недопустимості зарахування зустрічних вимог згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 203 ГК України, статтею 602 ЦК України), то друга сторона вправі звернутися до суду з позовом про примусове виконання зобов'язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що були встановлені договором.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Судом встановлено, і сторонами не оспорюється, факт наявності у ТОВ «Танк Транс» станом на 23.02.2015 простроченої заборгованості за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011, зокрема, і в сумі 27536,72 євро за процентами (строк виплати за якими настав).

Виходячи із приписів статей 1066, 1068 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Стаття 1071 ЦК України визначає перелік підстав списання грошових коштів з рахунка клієнта. Так, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Із аналізу наведених норм вбачається, що за договором банківського рахунка грошове зобов'язання банка перед клієнтом (власником рахунка) в межах коштів, розміщених на рахунку, може виникнути лише після направлення розпорядження клієнта на відповідну грошову суму.

Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року N 492 (далі - Інструкція), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунка поточні рахунки. Поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частиною 3 статті 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (пункт 30.1 статті 30 зазначеного Закону).

Як свідчать матеріали справи, між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Інвестком» виникли зобов'язання за договором банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009. Також матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Інвестком» надало ПАТ «Дельта Банк» на виконання платіжне доручення в іноземній валюті №1 від 17.02.2015 на суму 20 161 485,34 доларів США для перерахування грошових коштів ТОВ «Інвестком» з рахунку № 1746 в ПАТ «Дельта Банк» на рахунок ТОВ «Інвестком» №0001 в ПАТ «Альфа-банк». Однак, вказане платіжне доручення ПАТ «Дельта Банк» виконане не було, хоча на рахунку № 1746 було достатньо коштів для здійснення цього переказу.

Сторонами у справі не заперечується той факт, що вказане платіжне доручення виконане не було, письмова відмова від його виконання на адресу третьої особи не направлялась, чим порушені положення підпункту 2.4.1 пункту 2.4 договору банківського рахунку № 26/21746-168 від 04.09.2009, приписи ст. ст. 1071, 1089 ЦК України, положення Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та порушене майнове право клієнта на вільне володіння та розпорядження належним останньому майном, яким, у розумінні статей 177, 190 ЦК України, є грошові кошти.

Пунктом 7.1.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

За змістом пункту 1.24 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Матеріалами справи підтверджується, що ініціатором переказу був саме ТОВ «Інвестком», з яким у ПАТ «Дельта Банк» і існували договірні правовідносини щодо банківського рахунку. Отримувачем грошових коштів за вказаним вище платіжним дорученням був також ТОВ «Інвестком», що не заборонено положеннями Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Таким чином в зв'язку з невиконанням ПАТ «Дельта Банк» розпорядження клієнта - ТОВ «Інвестком» на відповідну грошову суму (а саме платіжного доручення в іноземній валюті №1 від 17.02.2015 на суму 20 161 485,34 доларів США), у нього виникло грошове зобов'язання перед таким клієнтом (власником рахунка) на вказану в такому платіжному дорученні суму коштів, та які були розміщені на рахунку ТОВ «Інвестком».

Отже, за змістом ст. 509 ЦК України, ТОВ "Інвестком" є кредитором ПАТ "Дельта Банк" за договором банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009, а тому вимога про перерахування коштів, які знаходяться на рахунку ТОВ "Інвестком" у ПАТ "Дельта Банк", є саме грошовою вимогою кредитора, а строк виконання зобов'язання, є таким що настав.

Матеріалами справи підтверджується, що станом на 23.02.2015 на рахунку ТОВ «Інвестком» №1746, відкритому у ПАТ «Дельта Банк», були наявні кошти у сумі 21 166 180,57 доларів США.

ТОВ "Інвестком" мало право розпоряджатись такими коштами, останній також мав право відступити ТОВ "Танк Транс" право вимоги до ПАТ "Дельта Банк", а саме вимоги щодо сплати частини грошових коштів які мали бути перераховані останнім згідно з розпорядженням власника рахунку.

При цьому, на момент подання до ПАТ "Дельта Банк" зазначеного платіжного доручення, у останнього не було достатніх підстав для його не виконання і він не був позбавлений можливості виконувати розпорядження клієнта, оскільки з постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ ""Дельта Банк"", згідно з яким у останньому лише з 03.03.2015 по 02.06.2015 (включно) запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду. Строк виконання ж ПАТ "Дельта Банк" платіжного доручення в іноземній валюті №1 від 17.02.2015 настав ще 17.02.2015р.

Також не був позбавлений ПАТ «Дельта Банк» можливості виконувати своє зобов'язання щодо перерахування грошових коштів, які належали його клієнту - ТОВ "Інвестком", і на користь нового кредитора - ТОВ «Танк Транс», оскільки заміна кредитора в такому зобов'язанні жодним чином не порушує прав клієнта банку та розпорядника і власника рахунку. В даному випадку сам власник рахунку відповідним чином розпорядився коштами, що зберігалися на його банківському рахунку, а в зв'язку з укладенням договору про відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку змінився лише напрям перерахування коштів в сумі 13 039 335,34 доларів США - не на користь ТОВ «Інвестком» (первісного кредитора та отримувача за платіжним дорученням №1 від 17.02.2015р.), а на користь нового кредитора - ТОВ «Танк Транс» згідно умов договору відступлення прав вимоги від 11.02.2015р.

Крім того, в матеріалах справи містяться докази, з яких вбачається, що не зважаючи на укладання 11.02.2015 з ТОВ «Танк Транс» договору щодо відступлення права вимоги, саме ТОВ «Інвестком» направляв 12.02.2015 та 17.02.2015 платіжне доручення в іноземній валюті на виконання Банку, оскільки виступав як власник рахунку, тому направлення платіжного доручення за відступленими правами від імені ТОВ «Танк Транс» не потребувалось. При цьому, ТОВ «Інвестком» залишився кредитором Банку, оскільки за договором відступлення, укладеним з відповідачем-1, було відступлено лише 13 039 335,34 доларів США з 21 мільйонна доларів США, що знаходились на банківському рахунку.

Так, згідно заяви про визнання грошових вимог кредитора (поточний рахунок) від 27.10.2015, кредиторської вимоги від 28.10.2015 та листа щодо внесення змін до реєстру акцептованих вимог від 26.02.2016 загальна сума кредиторських вимог ТОВ «Інвестком» до ПАТ «Дельта Банк» становить 21 740 605,86грн., що складається в тому числі з залишку коштів на поточному рахунку №1746 за договором № 26/21746-118 від 04.09.2009р. на суму 49,22грн., без відступлених ТОВ «Танк Транс» 13 039 335,34 доларів США.

Відповідно до пункту 1 частини1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 514 ЦК України).

Як було встановлено раніше, ТОВ «Танк Транс» набуло у ТОВ «Інвестком» права вимоги за вказаним договором банківського рахунку на підставі договору відступлення прав вимоги від 11.02.2015.

Норми чинного законодавства не ставлять дійсність відступлення первісним кредитором прав вимоги за зобов'язанням новому кредиторові в залежність від визнання чи не визнання такого відступлення боржником. Договір відступлення права вимоги за договором банківського рахунку від 11.02.2015 сторонами не оспорювався, за законом не відносяться до нікчемного, а також не визнаний у судовому порядку недійсним, є чинним.

Статтею 515 ЦК України передбачено, що заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Згідно із пунктом 2.13 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (затверджена постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004) банки приймають до виконання лише розрахункові документи своїх клієнтів, які подають їх у банк у порядку, передбаченому договорами банківського рахунку цих клієнтів. Розрахункові документи, оформлені своїми клієнтами, банк приймає протягом часу, визначеного в договорах банківського рахунку цих клієнтів.

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Національного банку України № 492 від 12.11.2003, банки зобов'язані на підставі офіційних документів або засвідчених в установленому законодавством України порядку їх копій ідентифікувати клієнтів - власників рахунків/представників власників рахунків/осіб, які відкривають рахунки на користь третіх осіб у порядку, установленому законодавством України з питань запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму. Рахунок клієнту відкривається лише після його ідентифікації банком.

Відповідно до умов договору банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009, банк зобов'язується, зокрема, виконувати розпорядження клієнта щодо перерахування відповідних сум з рахунку клієнта, а клієнт має право самостійно розпоряджатися грошовими коштами на рахунку з дотриманням вимог чинного законодавства. Згідно із цим договором клієнтом (власником рахунку) за даним договором є ТОВ «Інвестком».

Отже, враховуючи положення чинного законодавства та умови договору банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009, виключно саме ТОВ «Інвестком», як клієнт (володілець рахунку), мало право 17.02.2015 пред'являти до виконання платіжні доручення в іноземній валюті на суму 20161485,34 доларів США, що ним і було зроблено.

При цьому укладення 11.02.2015 між ТОВ «Танк Транс» та ТОВ «Інвестком» договору відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009 не змінило правового статусу ТОВ «Інвестком» як особи (клієнта за договором), що має виключне право розпоряджатися грошовими коштами, які станом на 11.02.2015 були наявні на рахунку. За цим договором було відступлено на користь ТОВ «Танк Транс» лише вимогу сплати частини коштів, що розміщувалися на рахунку ТОВ «Інвестком» в сумі 13 039 335,34 долари США, а розпорядження про перерахування таких коштів було надане банку саме володільцем рахунку - ТОВ «Інвестком».

Аналіз змісту договору про відступлення права вимоги за договором банківського рахунку свідчить про передання ТОВ «Інвестком» своїх прав ТОВ «Танк Транс» вимагати виплати частини грошових коштів, які наявні на рахунку відкритому за договором банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009, та прийняття цих прав ТОВ «Танк Транс», а не зміну володільця рахунку, тобто особи, яка може подати на виконання відповідні розрахункові документи. Будь-яких угод щодо зміни сторони (клієнта) договору банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009 з ПАТ «Дельта Банк» не укладалось. У той же час, на час відступлення ТОВ «Інвестком» права вимоги ТОВ «Танк Транс» за договором банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009 на рахунку, відкритому за вказаним договором були наявні грошові кошти у розмірі 21166180,57 доларів США, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками ПАТ «Дельта Банк». У зв'язку з наведеним вище, ТОВ «Інвестком» мало право розпоряджатись такими коштами, у тому числі відступити право вимоги ТОВ «Танк Транс».

За таких умов посилання відповідача-2 на недопустимість заміни кредитора у зобов?язанні в зв?язку з тим, що таке зобов?язання нерозривно пов?язане з особою кредитора є необгрунтованим, спростовується матеріалами справи та умовами укладеного між ТОВ «Інвестком» та ТОВ «Танк Транс» договору про відступлення права вимоги за договором банківського рахунку від 11.02.2015р.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір банківського рахунку №26/21746-168 від 04.09.2009, за яким були відступлені права вимоги ТОВ «Танк Транс» не містить умов про обов'язкову згоду ПАТ «Дельта Банк» (боржника за даним договором) на відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку, а положеннями договору відступлення прав вимоги за договором банківського рахунку від 11.02.2015 передбачено обов'язок ТОВ «Танк Транс» та ТОВ «Інвестком» повідомити ПАТ «Дельта Банк» про відступлення прав вимоги.

Згідно із частиною 2 статті 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. А у частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі чи доказів переходу до нового кредитора прав вимоги, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15.

За таких умов судом не приймаються до уваги посилання ПАТ «Дельта Банк» на факт ненадання йому документів, які підтверджують перехід права вимоги, оскільки це не звільняє боржника (у даному випадку ПАТ «Дельта Банк») від обов'язку виконання взятих на себе зобов'язань за договором взагалі, а лише дає можливість виконати зобов'язання на користь первісного кредитора (стаття 613 ЦК України).

Відповідно до оспорюваної заяви про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог від 23.02.2015 припиняються зобов'язання щодо сплати ТОВ «Танк Транс» на користь ПАТ «Дельта Банк» суми заборгованості за простроченими процентами за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011 у сумі 27536,72 євро, що згідно крос курсу станом на 23.02.2015 становить 31116,49 доларів США та зобов'язання щодо сплати ПАТ «Дельта Банк» на користь ТОВ «Танк Транс» заборгованості на загальну суму 31116,49 доларів США, що згідно крос курсу станом на 23.02.2015 становить 27536,72 євро за договором банківського рахунку № 26/21746-168 від 04.09.2009, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Інвестком», внаслідок зарахування зазначених зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі статтею 601 ЦК України та частиною 3 статі 203 ГК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Виходячи з положень ст.ст. 598, 601 та 203 ЦК України за своєю правовою природою заява про зарахування зустрічних однорідних вимог є одностороннім правочином. Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов'язанні, здійснюється в силу положень статті 601 ЦК України та не пов'язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. При цьому, чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних вимог як одностороннього правочину, тому її слід вважати зробленою, а зобов'язання припиненим внаслідок заліку зустрічних однорідних вимог (враховуючи зокрема і положення пункту 1 частини 1 статті 211 ЦК України), у момент вчинення такого правочину, тобто у момент реалізації цього правочину суб'єктом через його відповідне зовнішнє волевиявлення (зокрема, направленням такої заяви іншій стороні у зобов'язанні). Подібного висновку дійшов і Вищий господарський суд України у постанові від 18.03.2015 у справі № 910/15419/14.

Відповідно до вимог статті 601 ЦК України та частини 3 статті 203 ГК України, зарахування здійснюється за наявності наступних умов:

1) вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов'язань, між двома особами, де кредитор одного зобов'язання є боржником іншого (те саме повинно бути і з боржником);

2) вимоги мають бути однорідними, тобто в обох зобов'язаннях повинні бути речі одного роду (гроші чи інші однорідні речі);

3) необхідно, щоб за обома вимогами настав строк виконання, оскільки не можна пред'явити до зарахування вимоги за таким зобов'язанням, яке не підлягає виконанню.

Зобов'язання ТОВ «Танк Транс» за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011, в якому ТОВ «Танк Транс» виступає боржником а ПАТ «Дельта Банк» - кредитором, є зустрічними до зобов'язання ПАТ «Дельта Банк» (боржник) перед ТОВ «Танк транс» (кредитор) про сплату коштів згідно з умовами договору банківського рахунку (виконання розпорядження клієнта про перерахування коштів згідно платіжного доручення №1 від 17.02.2015р). Вказані зобов?язання сторін є грошовими, тобто однорідними. При цьому, характер зобов'язань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають значення. Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо).

За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим зобов'язанням є виражене в грошових одиницях (національній або іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Вираження грошового зобов'язання у різних валютах та відповідний валютний курс, що являється виразом ціни грошової одиниці однієї країни в грошових одиницях, за висновками суду не змінюють самої суті грошового зобов'язання.

Таким чином, на юридичну однорідність вимог не впливає та чи інша валюта, у якій виражене грошове зобов'язання чи курс однієї валюти по відношенню до іншої, а має значення лише природа зобов'язання.

Про можливість проведення зарахування у різних валютах ідеться й у листі Національного банку України від 06.10.1998 № 12-111/1220, у якому зазначається, що за наявністю зустрічних вимог та зобов'язань у різних валютах, проводки здійснюються за курсом на день здійснення проводки.

Заперечення щодо курсу валюти, та щодо вираження зобов'язань у різних іноземних валютах, не приймаються судом до уваги, оскільки вказані обставини не свідчать про неоднорідність зобов'язань, які заявлені ТОВ «Танк Транс» до зарахування. У разі наявності заперечень щодо курсу валюти, який визначений у заяві про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог від 23.02.2015, відповідач-2 не був позбавлений права оспорити правомірність зарахування зустрічних зобов'язань визначених у заяві від 23.02.2015 та розмір самої заборгованості. Крім того, саме по собі заперечення позивача та відповідача-2 на визначений у заяві курс валюти не створює наслідків недійсності одностороннього правочину, оскільки, є спором щодо визнання обсягу (повністю чи частково) зобов'язання, що підлягає припиненню шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

З огляду на приписи ст. 601 ЦК України, наявність заборгованості Банку перед третьою особою, яка полягає у поверненні коштів, що перебувають на банківському рахунку, відступлені за договором ТОВ «Танк Транс», наявність заборгованості ТОВ «Танк Транс» за кредитним договором перед Банком є зустрічними вимогами, оскільки є грошовими, на юридичну природу однорідності вимог не впливає характер зобов'язань, їх зміст, мета та види. За таких умов, господарський суд дійшов висновку, що вимоги сторін є зустрічними та однорідними, строк виконання яких настав, що у відповідності до вимог ст. 601 ЦК України та ч. 3 ст. 203 ГК України є підставою для зарахування таких вимог, в тому числі і за заявою однієї сторони.

Посилання ПАТ «Дельта Банк» на введення тимчасової адміністрації, не приймаються судом до уваги, оскільки повідомлення про відступлення права вимоги та припинення зобов'язань зарахуванням ТОВ «Танк Транс» направлена 18.02.2015, тоді як тимчасова адміністрація у Банку введена 02.03.2015, а тому застосування приписів частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" на спірний правочин не поширюються.

Вищевикладене відповідає позиції Верховного Суду, що викладена у постановах № 6-979цс15 від 23.09.2015, № 3-198гс15 від 03.06.2015, 6-243цс14 від 04.02.2015,постанові Вищого господарського суду України від 04.03.2015 у справі № 910/11117/14.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В межах цієї справи позивач не довів та не надав суду належних доказів, які підтверджують, що в момент вчинення спірного одностороннього правочину (заяви про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог від 23.02.2015) не були додержані вимоги, які встановлені статтею 203 ЦК України, і що були порушені вимоги статті 601 ЦК України та частини 3 статті 203 ГК України, а тому не довів наявності підстав, у силу яких даний правочин має бути визнаний недійсним, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Крім того, господарський суд виходить з того, що позивачем не доведено належним чином у порядку встановленому Господарським процесуальним кодексом України факт порушення своїх прав та законних інтересів у зв?язку з вчиненням оспорюваного одностороннього правочину, що підтверджується наступним.

Позивач обгрунтовує порушення своїх прав фактом укладення з ПАТ «Дельта Банк» договору про відступлення права вимоги №Д-1.2/2014 від 04.09.2014р. (з відкладальною умовою), який був укладений з метою реалізації порядку звернення стягнення на майнові права відповідно Договору застави майнових прав №Д-1.1/2014 від 04.09.2014р., що укладений в забезпечення виконання зобов'язань ПАТ «Дельта Банк» за Договором банківського рахунку №26/995-070 від 27.02.2013р. Позивач зазначає, що відповідно до Додатку №1 до вказаного Договору відступлення права вимоги №Д-1.2/2014 від 04.09.2014р. (з відкладальною умовою) ПАТ «Дельта Банк» відступив, а позивач набув права вимоги, зокрема, за Договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011р. (заборгованість за яким зарахована згідно із спірною заявою від 23.02.2015р.). При цьому позивач, посилаючись на умови п. 2.2 вказаного Договору відступлення права вимоги №Д-1.2/2014 від 04.09.2014р. та факт прийняття 02.03.2015р. Національним банком України постанови №150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», стверджує, що з 02.03.2015р. він набув у власність права вимоги за Договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011р.

Однак вказані обставини позивачем не доведені належним чином у порядку, встановленому ст. 33, 34 ГПК України.

Так, судом були досліджені обидві редакції Договору відступлення права вимоги №Д-1.2/2014 від 04.09.2014р. (з відкладальною умовою), які знаходяться у позивача і у ПАТ «Дельта Банк».

Згідно із редакцією цього договору, наданою позивачем (міститься в матеріалах справи - с. 50 том 1 справи), пунктом 2.2 договору визначено: «В незалежності від випадків, передбачених пунктом 2.1 даного договору, пункт 1.2 набирає чинності у разі прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних (в день винесення рішення)».

Згідно із редакцією цього ж Договору відступлення права вимоги №Д-1.2/2014 від 04.09.2014р. (з відкладальною умовою), що надана до матеріалів справи ПАТ «Дельта Банк» (що міститься в матеріалах справи на с. 206 тому 1) пункт 2.2 викладений в іншій редакції, а саме: «Первісний кредитор погоджується, що у відносинах з третіми особами (державними реєстраторами, нотаріусами, позичальниками, іпотекодавцями, поручителями за договорами, зазначеними у додатку №1 до цього договору та іншими особами), які стосуються цього договору, достатнім, беззаперечним та безумовним доказом переходу права вимоги до нового кредитора може бути один або декілька наступних документів:». Надалі в п. 2.2.1-2.2.4 надається перелік документів, серед яких також не зазначено жодної інформації щодо прийняття НБУ постанови про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

При цьому в редакції Договору відступлення права вимоги №Д-1.2/2014 від 04.09.2014р. (з відкладальною умовою), наданою відповідачем-2, взагалі відсутній пункт, що містить умову про те, що цей договір (п. 1.2) набирає чинності у разі прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних (в день винесення рішення).

У відповідності до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 638 ЦК України Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Однак в даному випадку позивачем не доведено факт досягнення між ним та ПАТ «Дельта Банк» згоди щодо такої істотної умови Договору відступлення права вимоги №Д-1.2/2014 від 04.09.2014р, як набрання чинності пунктом 2.1 цього договору саме у разі прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних (в день винесення рішення), оскільки редакція цього договору, яка зберігається у відповідача-2 не містить такої умови. Інших доказів досягнення сторонами згоди в цій частині щодо такої умови позивачем не надано.

Господарський суд виходить з того, що саме позивач має довести наявність у нього суб'єктивного права, про порушення якого він заявляє у позові, а саме - належності йому права вимоги за кредитним договором, заборгованість за яким є предметом спірного зарахування. За вказаних вище умов суд критично ставиться до редакції Договору про відступлення права вимоги №Д-1.2/2014 від 04.09.2014р, наданої позивачем, оскільки редакція пункту 2.2 такого договору не відповідає змісту редакції пункту 2.2 в цьому ж договорі, що наданий ПАТ «Дельта Банк». А тому за таких умов господарський суд виходить з того, що позивачем не доведено належними доказами наявність у нього права вимоги за Договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011р. (заборгованість за яким зарахована згідно із спірною заявою від 23.02.2015р.), а тому позивачем не доведено порушення його прав вчиненням оспорюваного правочину, що могло б бути підставою для судового захисту.

Крім того, судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що спірні зобов'язання ТОВ «Танк Транс» перед ПАТ «Дельта Банк» за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011 припинилися внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог від 23.02.2015, ще до прийняття Національним банком України постанови № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», тобто тієї обставини, з якою, як вважає позивач, пов'язано набуття ним вказаного права вимоги. До того ж прийняття ж НБУ рішень/постанов не є тією підставою, в розумінні приписів ст. 512 ЦК України, яка передбачає автоматичний перехід права вимоги від первісного кредитора до нового кредитора.

Судом не приймаються до уваги посилання відповідача-2 на нікчемність договору застави майнових прав №Д-1.1./2014 від 04.09.2014 та договору про відступлення права вимоги №Д-1.2/2014 від 04.09.2014, як безпідставні з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Як убачається із матеріалів справи, за результатами перевірки з виявлення правочинів, що є нікчемними, затвердженими протоколом №54 від 22.09.2015 засідання комісії з перевірки правочинів (інших правочинів) за кредитними операціями, договір застави майнових прав №Д-1.1./2014 від 04.09.2014 та договір про відступлення права вимоги №Д-1.2/2014 від 04.09.2014 визнанні нікчемними у відповідності до пунктів 1, 5, 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до зазначених пунктів вказаного Закону правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог (пункт 1); банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» (пункт 5); банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (пункт 7).

У той же час, у матеріалах відсутні докази, які б підтверджували вищезазначені обставини, наявність яких свідчить про нікчемність правочину, а саме відмови ПАТ «Дельта Банк» від власних майнових вимог, прийняття на себе зобов'язань у порядку іншому, ніж встановлено Законом України «Про банки і банківську діяльність» та наявності умов, які передбачають передачу майнових прав з метою надання позивачу переваг, що прямо не встановлені законодавством чи внутрішніми документами банку.

Відповідачем-2 не надано суду належних доказів на підтвердження того, які саме переваги надані позивачу під час укладення вказаних договорів, а також наявності таких переваг порівняно з іншими контрагентами.

Крім того, вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Предметом спору у даній справі є вимога про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 23.02.2015, та у межах даної справи встановлювалась відповідність вказаної заяви вимогам статті 601 ЦК України, статті 203 ГК України, а відтак встановлення обставин нікчемності договору застави майнових прав №Д-1.1./2014 від 04.09.2014 та договору відступлення права вимоги №Д-1.2/2014 від 04.09.2014 підлягає розгляду в межах окремого провадження згідно із ст. 12 ГПК України за умови наявності про це відповідного спору, оскільки в цій справі ні відповідачем-2 ні іншими сторонами спору не заявлялися вимоги про встановлення нікчемності вказаних правочинів.

Згідно ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Зважаючи на все вищевикладене, враховуючи недоведеність позивачем обставин, які могли б слугувати підставами для визнання недійсним оспорюваного правочину про зарахування вимог, а також зважаючи на недоведеність підстав звернення з позовом до суду в частині наявності порушення прав позивача у зв'язку з вчиненням спірного правочину, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відмовою в позові, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.09.2016р.

Суддя С.М. Морозов