КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2016 р. Справа№ 910/5137/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Власова Ю.Л.

Корсакової Г.В.

За участі представників сторін:

Від позивача: Сердійчук О.Л.

Від відповідача: Мироненко С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Архівна Компанія -Архів" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2016 у справі № 910/5137/16 (суддя Отрош І.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Архівна Компанія -Архів"

про стягнення 164 880,00 грн. та розірвання договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2016 по справі №910/5137/16, повний текст якого складено 25.05.2016, позов Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Архівна Компанія -Архів" про стягнення 164 880,00 грн. та розірвання договору - задоволено частково, а саме: присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська архівна компанія - Архів" (01001, м. Київ, вул. Прорізна, буд. 9, літ. А, приміщення 20; ідентифікаційний код: 38322218) на користь Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк" (83001, Донецька обл., м. Донецьк, вул. Артема, буд. 125; ідентифікаційний код: 19388768) грошові кошти у розмірі 164880 (сто шістдесят чотири тисячі вісімсот вісімдесят) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2437 (дві тисячі чотириста тридцять сім) грн. 20 коп. В задоволенні позовної вимоги про розірвання Договору № 10742 від 20.04.2015 - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у розірванні Договору № 10742 від 20.04.2015 мотивоване тим, що відповідно до п. 10.2 Договору № 10742 від 20.04.2015, Публічне акціонерне товариство "Український Бізнес Банк" направило на юридичну адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська архівна компанія - Архів" (адреса зазначена у Договорі № 10742 від 20.04.2015 та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) заяву про розірвання договору (вих. № 8566 від 25.12.2015), в якій просило вважати Договір про надання комплексу послуг по зберіганню документів № 10742 від 20.04.2015 розірваним з 31 календарного дня з дати отримання цієї заяви, а також повернути сплачені позивачем грошові кошти у розмірі 164880 грн. 00 коп. Тобто, позивач скористався своїм правом, передбаченим п. 10.2 договору, на односторонню відмову від Договору № 10742 від 20.04.2015, та у погодженому сторонами порядку надіслав відповідачу заяву про розірвання вказаного договору. Враховуючи дату отримання відповідачем заяви про розірвання договору - 28.12.2015, суд дійшов висновку, що укладений між позивачем та відповідачем Договір про надання комплексу послуг по зберіганню документів № 10742 від 20.04.2015 є розірваним з 28.01.2016.

Рішення суду першої інстанції щодо задоволення позовної вимоги про стягнення грошових коштів у розмірі 164880 (сто шістдесят чотири тисячі вісімсот вісімдесят) грн. 00 коп. мотивовано тим, що Договір № 10742 від 20.04.2015 припинився, та в межах строку його дії жодних замовлень (заявок) на надання послуг позивач відповідачу не надавав, а відповідач не надавав позивачу послуги, передбачені договором, а тому у відповідача існує обов'язок по поверненню спірних коштів позивачу.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2016, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2016 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з'ясуванні обставин, що мають значення для справи з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Так, апелянт наголошував на тому, що судом першої інстанції не було враховано, що запровадження ліквідації у Публічному акціонерному товаристві "Український Бізнес Банк" не є істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні Договору № 10742 від 20.04.2015, та не є підставою для розірвання вказаного договору на підставі ст. 652 Цивільного кодексу України. Також, відповідач зазначив, що відповідно до ч. 4 ст. 653 Цивільного кодексу України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане не ними за зобов'язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. В свою чергу, усною заявкою позивача, ним було замовлено послугу у Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранс-експрес" про організацію перевезення вантажу позивача 23.04.2015 та сплачено штраф за відмову від автомобіля в день завантаження (за простій автомобіля) у розмірі 2500 грн. 00 коп. у зв'язку з відмовою позивача завантажити документи. Відповідач направив на адресу позивача лист від 23.04.2015 про необхідність, відповідно до п. 3.1.1 договору, надання письмової заявки. Однак, позивач безпідставно надіслав відповідачу лист від 25.05.2015 про повернення авансу у розмірі 164880 грн. 00 коп.

Відповідно до автоматизованого розподілу справи № 910/5137/16 між суддями, справу розподілено судді - доповідачу Станіку С.Р. у складі колегії суддів: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Тарасенко К.В. Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.07.2016 (з урахуванням ухвали про виправлення описки) апеляційну скаргу по справі № 910/5137/16 прийнято до розгляду колегією суддів у складі: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Тарасенко К.В. Хрипун О.О., справу призначено до розгляду на 07.09.2016.

Розпорядженням начальника відділу Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2016 у зв'язку з перебуванням судді Тарасенко К.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, відповідно до підпунктів до п.2.3.25, 2.3.49 п.2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний авторозподіл справи № 910/5137/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2016, сформовано для розгляду зазначеної апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючий суддя: Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2016 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Архівна Компанія -Архів" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2016 і справу № 910/5137/16 до провадження колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Хрипун О.О., розгля справи вирішено здійснювати в раніше призначеному судовому засіданін 21.09.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2016 розгляд апеляційної скарги відкладено до 21.09.2016.

Розпорядженням начальника відділу Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2016, у зв'язку з участю судді Хрипуна О.О., який не є головуючим суддею (суддею - доповідачем) у засіданнях робочої групи, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/5137/16.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.09.2016 визначено у справі № 910/5137/16 склад колегії суддів: Станік С.Р. - головуючий суддя, судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2016 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Архівна Компанія -Архів" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2016 і справу № 910/5137/16 до провадження колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В., розгляд апеляційної скарги вирішено здійснити в судовому засіданні 21.09.2016.

21.09.2016 через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване рішення без змін.

В судовому засіданні 21.09.2016 представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні 21.09.2016 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на відповідність оскаржуваного судового рішення нормам матеріального та процесуального права.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується наявними матеріалами справи, 20.04.2015 між Публічним акціонерним товариством "Український Бізнес Банк" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська архівна компанія - Архів" (виконавець) укладено Договір № 10742 про надання комплексу послуг по зберіганню документів, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується надавати замовнику послуги, визначені у п. 1.2 договору, а замовник зобов'язується приймати послуги та оплачувати їх на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору № 10742 від 20.04.2015 під послугами сторони розуміють прийом, обробку та транспортування виконавцем документів замовника до приміщень виконавця, призначених для зберігання документів; зберігання документів замовника у приміщенні (приміщеннях) виконавця, призначених для зберігання, які розташовані по вулиці Нова, буд 23, в селі Блиставиця, Бородянського району, Київської області; забороняється перевезення документів без письмового погодження з замовником у термін до 3-х робочих днів, крім випадків коли в приміщенні створена аварійна ситуація в результаті якої документи можуть бути знищені або пошкоджені; доставка замовнику первинних примірників документів, що перебувають на зберіганні у виконавця, чи їх копій в офіс замовника чи в інше місце, визначене замовником; передача замовнику первинних примірників документів, що перебувають на зберіганні у виконавця, після закінчення терміну дії цього договору, або у зв'язку з достроковим припиненням терміну дії цього договору.

Відповідно до п. 2.3.2 Договору № 10742 від 20.04.2015 виконавець має право вимагати від замовника оплати наданих послуг.

Пунктом 3.1 Договору № 10742 від 20.04.2015 сторони визначили порядок надання послуг, зазначених у п. 1.2.1 договору, вказавши, що з метою організації прийому документів замовник надає виконавцю письмову заявку з зазначенням бажаного строку передачі документів на зберігання, орієнтовного обсягу документів (обсяг документів визначається кількістю коробів), адресу, за якою знаходяться документи (п. 3.1.1 договору); в день завершення упорядкування документів, але не пізніше одного місяця, виконавець надає замовнику акт приймання-передачі документів, в якому вказують назву та кількість документів, номер коробу, в яких розміщені документи, кількість коробів, що передаються згідно з актом приймання-передачі (п. 3.1.3 договору).

Пунктом 3.2 Договору № 10742 від 20.04.2015 сторони визначили порядок надання послуг, зазначених у п. 1.2.3 договору, вказавши, що замовник надає заявку в письмовому вигляді виконавцю з зазначенням переліку документів, які необхідні замовнику у вигляді перших примірників чи їх копій. Замовник визначає в заявці бажані дату, час та місце отримання документів (п. 3.2.1 договору); факт передачі документів від виконавця замовнику в рамках надання виконавцем послуги, визначеної п. 1.2.3. цього договору, стверджується актом тимчасової передачі документів (п. 3.2.3 договору); після отримання повідомлення замовника згідно п. 3.2.4. цього Договору, виконавець забезпечує отримання та передачу документів (коробів з документами) до приміщення для зберігання документів згідно акту прийому-передачі (п. 3.2.5 договору).

Пунктом 3.3 Договору № 10742 від 20.04.2015 сторони визначили порядок надання послуг, зазначених у п. 1.2.4 договору, вказавши, що не пізніше, ніж за 3 (три) робочих дні до моменту припинення терміну дії цього договору замовник зобов'язаний повідомити виконавця про місце (повну адресу), за якою замовник готовий прийняти документи у виконавця, які підлягають поверненню у зв'язку з припиненням дії цього договору, а також повідомляє посаду, прізвище, ім'я та по-батькові особи, повноваженої на здійснення прийому документів від імені замовника (п. 3.3.1 договору); протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту надання заявки виконавець забезпечує доставку документів у місце, визначене замовником (п. 3.3.2 договору); факт передачі виконавцем замовнику документів стверджується актом повернення документів (п. 3.3.3 договору).

Відповідно до п. 4.2 Договору № 10742 від 20.04.2015 вартість послуг наданих виконавцем замовнику визначається згідно з тарифами та калькуляцією, які вказані у Додатку №1 до цього договору, який є його невід'ємною частиною. Тарифи на послуги, які надаються виконавцем замовнику, є дійсними протягом всього строку дії цього договору.

Згідно з п. 10.1 Договору № 10742 від 20.04.2015 він діє з 20.04.2015 до 25.05.2016.

Додатком № 1 до Договору № 10742 від 20.04.2015 (Прейскурант цін по наданню комплексу послуг по зберіганню документів) сторони погодили найменування послуг, та їх вартість.

Додатком № 2 до Договору № 10742 від 20.04.2015 (Список довірених осіб) сторони визначили перелік довірених осіб, які мають право доступу до архівних документів, переданих на депоноване зберігання відповідачу.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом і з висновками якого погоджується суд апеляційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська архівна компанія - Архів" виставило Публічному акціонерному товариству "Український Бізнес Банк" рахунок-фактуру № 10742 від 20.04.2015 на суму 94320 грн. 00 коп. із зазначенням підстави для оплати - Договір про надання комплексу послуг по зберіганню документів № 10742 від 20.04.2015 та рахунок-фактуру № 10742/Х від 20.04.2015 на суму 70560 грн. 00 коп. із зазначенням підстави для оплати - Договір про надання комплексу послуг по зберіганню документів № 10742 від 20.04.2015.

Згідно з п. 4.1 Договору № 10742 від 20.04.2015 замовник сплачує виконавцю вартість послуг на підставі рахунків-фактур, наданих замовнику виконавцем.

21.04.2015 позивач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 94320 грн. 00 коп., що підтверджується меморіальним ордером № 6312 від 21.04.2015 на суму 94320 грн. 00 коп., та грошові кошти у розмірі 70560 грн. 00 коп., що підтверджується меморіальним ордером № 6311 від 21.04.2015 на суму 70560 грн. 00 коп., що разом становить 164880 грн. 00 коп. (належним чином засвідчені копії долучено позивачем до матеріалів справи).

У вказаних меморіальних ордерах у призначенні платежу міститься посилання на вищевказані виставлені відповідачем рахунки-фактури.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначав, що він, відповідно до п. 10.2 Договору № 10742 від 20.04.2015, 25.12.2015 направив відповідачу заяву про розірвання договору та повернення позивачу грошових коштів у розмірі 164880 грн. 00 коп. Однак, відповідач листом вих. № 18/1/16 від 18.01.2016 відмовив позивачу у розірванні Договору № 10742 від 20.04.2015 та повернення грошових коштів у розмірі 164880 грн. 00 коп.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив у позові розірвати укладений між сторонами Договір № 10742 про надання комплексу послуг по зберіганню документів від 20.04.2015 на підставі ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України у зв'язку з істотною зміною обставин, а саме у зв'язку із запровадженням у Публічному акціонерному товаристві "Український Бізнес Банк" ліквідації.

Зокрема, позивач зазначав, що у зв'язку із запровадженням процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк" змінилися напрямки діяльності банку та відпала необхідність в отриманні послуг, передбачених Договором № 10742 від 20.04.2015, оскільки сплачені позивачем грошові кошти у розмірі 164882 грн. 00 коп. є по суті кредиторською заборгованістю, тобто активом, за рахунок якого мають задовольнятися вимоги кредиторів банку. Отже, як стверджує позивач, виникла необхідність у поверненні вказаної суми грошових коштів для включення їх до складу ліквідаційної маси банку. Таким чином, зважаючи на те, що після укладення Договору № 10742 від 20.04.2015 у позивача було запроваджено ліквідацію, а головним завданням уповноваженої особи Фонду гарантування під час здійснення ліквідації банку є підготовка та задоволення вимог кредиторів за рахунок коштів, які відносяться до ліквідаційної маси, позивач стверджує, що з з моменту кладення Договору № 10742 від 20.04.2015 відбулася істотна зміна обставин, оскільки безпідставні витрати (сплата позивачем відповідачу грошових коштів у розмірі 164880 грн. 00 коп.) можуть призвести до порушення майнових прав та законних інтересів вкладників та самого банку.

При цьому, позивач зазначав, що банк не міг передбачити те, що НБУ розпочне ліквідацію позивача; банк не може самостійно усунути обставину ліквідації Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк"; відпала необхідність у Договорі № 10742 від 20.04.2015, оскільки це призводить до порушення майнових прав та законних інтересів вкладників банку; ризик виникнення вище викладених обставин позивач не несе.

Наведені обставини, на думку позивача, є підставами для розірвання укладеного між Публічним акціонерним товариством "Український Бізнес Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська архівна компанія - Архів" Договір про надання комплексу послуг по зберіганню документів № 10742 від 20.04.2015.

Крім того, у позовній заяві позивач зазначив, що здійснена ним попередня оплата за Договором № 10742 від 20.04.2015 на підставі виставлених відповідачем рахунків на суму 164800 грн. 00 коп. була здійснена з метою отримання у майбутньому послуг, передбачених вказаним договором, та позивач не міг знати про настання істотних обставин, викладених вище. При цьому, позивач зазначив, що він не направляв відповідачу заявок на надання послуг за вказаним договором, та відповідно, у відповідача не виникло підстав для надання послуг. Крім того, позивач зазначив, що послуги, які передбачені Договором № 10742 від 20.04.2015, відповідачем фактично не надавались, акти приймання-передачі документів, акти приймання-передачі послуг між сторонами не складались, що свідчить про те, що фактичне виконання Договору № 10742 від 20.04.2015 не було розпочате, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 164880 грн. 00 коп.

Заперечуючи на позовні вимоги, відповідач зазначав, що запровадження ліквідації у Публічному акціонерному товаристві "Український Бізнес Банк" не є істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні Договору № 10742 від 20.04.2015, та не є підставою для розірвання вказаного договору на підставі ст. 652 Цивільного кодексу України. Зокрема, відповідач вказав на те, що позивач володів всіма показниками своєї фінансової діяльності після прийняття НБУ постанови від 25.12.2014 про віднесення позивача до категорії неплатоспроможних та запровадження у позивача з 26.12.2014 тимчасової адміністрації, за наявності станом на 17.04.2015 листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідацію, позивач 20.04.2015 (дата укладення Договору № 10742 від 20.04.2015) позивач не міг не усвідомлювати вірогідність відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк" та міг прийняти вказані обставини до уваги при укладенні між сторонами Договору № 10742 від 20.04.2015.

Крім того, відповідач наголошував, що ним було правомірно виставлено позивачу рахунок-фактуру № 10742 від 20.04.2015 на суму 94320 грн. 00 коп. та рахунок-фактуру № 10742/Х від 20.04.2015 на суму 70560 грн. 00 коп., що встановлено у рішенні Господарського суду міста Києва від 22.09.2015 у справі № 910/17305/15, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2015.

Також, відповідач зазначив, що відповідно до ч. 4 ст. 653 Цивільного кодексу України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане не ними за зобов'язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вказував відповідачза усною заявкою позивача, ним було замовлено послугу у Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранс-експрес" про організацію перевезення вантажу позивача 23.04.2015 та сплачено штраф за відмову від автомобіля в день завантаження (за простій автомобіля) у розмірі 2500 грн. 00 коп. у зв'язку з відмовою позивача завантажити документи. Відповідач направив на адресу позивача лист від 23.04.2015 про необхідність, відповідно до п. 3.1.1 договору, надання письмової заявки. Однак, позивач надіслав відповідачу лист від 25.05.2015 про повернення авансу у розмірі 164880 грн. 00 коп.

З огляду на вищевикладені обставини, відповідач просив відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк".

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 180 Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно з частиною 7 статті 180 Господарського кодексу України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

За змістом ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що розірванням договору є припинення зобов'язань його сторін. Під припиненням договірного зобов'язання розуміється абсолютне зникнення правового зв'язку між сторонами договірного зобов'язання на підставах, встановлених у законі або в договорі, та припинення їхніх прав та обов'язків. При цьому, розірвання договору можливе лише за умови його дії, тобто, строк дії договору не повинен бути таким, що закінчився, оскільки, як вбачається зі статті 631 Цивільного кодексу України, при закінченні строку дії договору сторони не можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно з п. 10.1 Договору № 10742 від 20.04.2015 він діє з 20.04.2015 до 25.05.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ст. 907 Цивільного кодексу України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Відповідно до п. 10.2 Договору № 10742 від 20.04.2015 договір може бути достроково припинений на вимогу замовника за умови направлення замовником на адресу виконавця, зазначену у цьому договорі, не пізніше ніж за 30 днів до бажаної дати припинення строку дії цього договору заяви про дострокове припинення дії цього договору із зазначенням місця та реквізитів особи (прізвища, ім'я, по-батькові) особи, уповноваженої отримати документи від виконавця, що підлягають поверненню.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, відповідно до п. 10.2 Договору № 10742 від 20.04.2015, Публічне акціонерне товариство "Український Бізнес Банк" направило на юридичну адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська архівна компанія - Архів" (адреса зазначена у Договорі № 10742 від 20.04.2015 та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) заяву про розірвання договору (вих. № 8566 від 25.12.2015), в якій просило вважати Договір про надання комплексу послуг по зберіганню документів № 10742 від 20.04.2015 розірваним з 31 календарного дня з дати отримання цієї заяви, а також повернути сплачені позивачем грошові кошти у розмірі 164880 грн. 00 коп.

Таким чином, позивач скористався своїм правом, передбаченим п. 10.2 договору, на односторонню відмову від Договору № 10742 від 20.04.2015, та у погодженому сторонами порядку надіслав відповідачу заяву про розірвання вказаного договору.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує і те, що у заяві про розірвання договору позивачем не було зазначено реквізитів (прізвища, ім'я, по-батькові) особи, уповноваженої отримати документи від відповідача, що підлягають поверненню, як це передбачено у п. 10.2 договору. Однак, враховуючи твердження позивача, що він не замовляв у відповідача послуги (шляхом направлення письмових заявок), а відповідач не надавав відповідні послуги, зазначення позивачем у заяві про розірвання договору реквізитів (прізвища, ім'я, по-батькові) особи, уповноваженої отримати документи від виконавця, що підлягають поверненню, було неможливе.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що вказана заява позивача про розірвання Договору № 10742 від 20.04.2015 була отримана відповідачем 28.12.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 353, копія якого долучена позивачем до матеріалів справи.

Таким чином, враховуючи дату отримання відповідачем заяви про розірвання договору - 28.12.2015, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що укладений між позивач та відповідачем Договір про надання комплексу послуг по зберіганню документів № 10742 від 20.04.2015 є розірваним з 28.01.2016.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує і те, що право на односторонню відмову позивача від Договору № 10742 від 20.04.2015 визначено сторонами у договорі (п. 10.2 договору), та схвалення відповідачем заяви позивача про односторонню відмову від договору не вимагається, оскільки відмова від договору (право якої визначено умовами договору) є одностороннім правочином та не потребує погодження іншої сторони правочину.

Так само, не мають значення підстави односторонньої відмови позивача від Договору № 10742 від 20.04.2015, оскільки умовами укладеного між сторонами договору не визначено, з яких саме конкретних підстав Публічне акціонерне товариство "Український Бізнес Банк" може в односторонньому порядку відмовитись від договору, з огляду на що суд вважає необгрунтованими твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо необхідності зазначення у заяві про розірвання Договору № 10742 від 20.04.2015, яка була надіслана позивачу відповідачу, тих підстав для розірвання договору, які зазначені позивачем у позовній заяві, а саме у зв'язку з істотною зміною обставин (відповідно до ст. 652 Цивільного кодексу України).

Таким чином, з огляду на встановлений судом першої інстанції та перевірений судом апеляційної інстанції факт розірвання укладеного між сторонами Договору про надання комплексу послуг по зберіганню документів № 10742 від 20.04.2015 - з 28.01.2016, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська архівна компанія - Архів" в частині позовних вимог про розірвання вказаного договору є необгрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки станом на дату звернення позивача з позовом до суду (22.03.2016 - відповідно до вхідного реєстраційного штампу суду) Договір про надання комплексу послуг по зберіганню документів № 10742 від 20.04.2015 був розірваний шляхом односторонньої відмови позивача від договору.

Крім того, розглянувши позовну вимогу Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська архівна компанія - Архів" в частині стягнення грошових коштів у розмірі 164880 грн. 00 коп., суд апеляційної інстанції за наслідками перегляду справи в апеляційному порядку, дійшов висновку, що наведена позовна вимога підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, 21.04.2015 позивач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 94320 грн. 00 коп., що підтверджується меморіальним ордером № 6312 від 21.04.2015 на суму 94320 грн. 00 коп., та грошові кошти у розмірі 70560 грн. 00 коп., що підтверджується меморіальним ордером № 6311 від 21.04.2015 на суму 70560 грн. 00 коп., що разом становить 164880 грн. 00 коп. (належним чином засвідчені копії долучено позивачем до матеріалів справи).

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що умовами укладеного між сторонами Договору № 10742 від 20.04.2015 не передбачено здійснення позивачем попередньої оплати за послуги, які будуть у майбутньому надані відповідачем.

Однак, незазначення сторонами у договорі можливості здійснення попередньої оплати не позбавляє замовника права здійснити попередню оплату за послуги, які виконавець у майбутньому повинен надати замовнику, та відповідно, виставлення виконавцем рахунків на оплату до фактичного надання послуг за договором не є порушенням умов договору.

При цьому, судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство "Український Бізнес Банк" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовної заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська архівна компанія - Архів" грошових коштів у розмірі 164880 грн. 00 коп. (справа № 910/17305/15).

Обґрунтовуючи позовні вимоги у справі № 910/17305/15, Публічне акціонерне товариство "Український Бізнес Банк" вказувало на те, що відповідно до укладеного між сторонами Договору № 10742 від 20.04.2015 воно здійснило попередню оплату за послуги по зберіганню документів, проте визначені умовами Договору послуги Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська архівна компанія - Архів" надані не були, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем. При цьому, у справі № 910/17305/15 позивач стверджував, що він оплатив виставлені відповідачем рахунки, здійснивши попередню оплату послуг за Договором, проте як умови щодо необхідності здійснення передоплати останній не містив. З урахуванням зазначеного, позивач просив стягнути з відповідача суму перерахованих коштів, як отримані ним безпідставно.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.09.2015 у справі № 910/17305/15, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2015 та набрало законної сили 26.11.2015, у позові Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк" відмовлено.

Зокрема, відмовляючи у позові Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк" у справі № 910/17305/15 суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що сплачені ним кошти є безпідставно набутими відповідачем, оскільки вони сплачені на підставі укладеного між сторонами договору, який наразі не припинив свою дію.

Тобто, вказаним рішенням суду по суті було встановлено факт правомірного виставлення відповідачем рахунків на оплату та здійснення оплати позивачем до фактичного надання послуг відповідачем за Договором № 10742 від 20.04.2015 (попередня оплата).

Таким чином, грошові кошти у загальному розмірі 164880 грн. 00 коп. були правомірно сплачені позивачем на виконання укладеного між сторонами Договору про надання комплексу послуг по зберіганню документів № 10742 від 20.04.2015 на підставі виставлених відповідачем рахунку-фактури № 10742 від 20.04.2015 на суму 94320 грн. 00 коп. та рахунку-фактури № 10742/Х від 20.04.2015 на суму 70560 грн. 00 коп.

Розділом 3 Договору № 10742 від 20.04.2015 сторони визначили порядок надання відповідачем послуг, визначених у розділі 1 договору.

Зокрема, пунктом 3.1 Договору № 10742 від 20.04.2015 сторони визначили порядок надання послуг, зазначених у п. 1.2.1 договору, вказавши, що з метою організації прийому документів замовник надає виконавцю письмову заявку з зазначенням бажаного строку передачі документів на зберігання, орієнтовного обсягу документів (обсяг документів визначається кількістю коробів), адресу, за якою знаходяться документи (п. 3.1.1 договору); в день завершення упорядкування документів, але не пізніше одного місяця, виконавець надає замовнику акт приймання-передачі документів, в якому вказують назву та кількість документів, номер коробу, в яких розміщені документи, кількість коробів, що передаються згідно з актом приймання-передачі (п. 3.1.3 договору).

Пунктом 3.2 Договору № 10742 від 20.04.2015 сторони визначили порядок надання послуг, зазначених у п. 1.2.3 договору, вказавши, що замовник надає заявку в письмовому вигляді виконавцю з зазначенням переліку документів, які необхідні замовнику у вигляді перших примірників чи їх копій. Замовник визначає в заявці бажані дату, час та місце отримання документів (п. 3.2.1 договору); факт передачі документів від виконавця замовнику в рамках надання виконавцем послуги, визначеної п. 1.2.3. цього договору, стверджується актом тимчасової передачі документів (п. 3.2.3 договору); після отримання повідомлення замовника згідно п. 3.2.4. цього Договору, виконавець забезпечує отримання та передачу документів (коробів з документами) до приміщення для зберігання документів згідно акту прийому-передачі (п. 3.2.5 договору).

Таким чином, належним доказом здійснення позивачем замовлення за Договором № 10742 від 20.04.2015, у зв'язку з чим у відповідача виникає обов'язок виконати таке замовлення, є письмова заявка Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк".

Однак, сторонами спору не було надано ні суду першої інстанції під час розгляду спору, ні суду апеляційної інстанції під час апеляційного провадження по справі належних та допустимих доказів в розумінні вимог ст.ст. 33. 34 Господарського процесуального кодексу України звернення позивача із письмовим замовленням до відповідача на підставі Договору № 10742 від 20.04.2015.

Так, відповідач наголошував на тому, що позивач усно надав йому замовлення на організацію перевезення вантажу, у зв'язку з чим відповідачем було замовлено послугу у Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранс-експрес" про організацію перевезення вантажу позивача 23.04.2015 та сплачено штраф за відмову від автомобіля в день завантаження (за простій автомобіля) у розмірі 2500 грн. 00 коп. у зв'язку з відмовою позивача завантажити документи.

Однак належних доказів, які б підтверджували факт здійснення позивачем вказаного замовлення (а саме замовлення у письмовій формі відповідно до умов договору) відповідачем не було надано ні суду першої інстанції під час розгляду спору, ні суду апеляційної інстанції під час апеляційного провадження, з огляду на що суд апеляційної інстанції вважає необгрунтованим посилання відповідача на положення ч. 4 ст. 653 Цивільного кодексу України.

При цьому, у розділі 3 Договору № 10742 від 20.04.2015 передбачено, що у випадку передачі позивачем документів відповідачу сторони складають акт приймання-передачі документів (п. 3.1.3 договору) та у випадку передачі документів від відповідача до позивача сторонами складається акт тимчасової передачі документів (п. 3.2.3 договору).

Однак, доказів складення вказаних актів відповідачем суду не надано, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказані послуги позивачем не замовлялись та відповідачем позивачу не надавались.

Крім того, відповідно до п. 5.1 Договору № 10742 від 20.04.2015 не пізніше передостаннього робочого дня звітного місяця, в якому виконавцем надавалася замовнику хоча б одна з послуг, визначених п. п. 1.2.1.-1.2.4. цього Договору, виконавець надає замовнику два примірники акту прийому-передачі послуг.

Згідно з п. 5.2 Договору № 10742 від 20.04.2015 в акті прийому-передачі послуг, виконавцем обов'язково зазначається детальна розшифровка наданих послуг, яка обчислюється на підставі даних заявки (заявок) замовника даних виконавця, що підтверджують факт виконання кожної з заявок замовника протягом місяця, в якому надавались послуги.

Відповідно до п. 5.3 Договору № 10742 від 20.04.2015 замовник зобов'язаний протягом 10 (Десяти) робочих днів з моменту отримання акту прийому-передачі послуг, підписати акт прийому передачі послуг, скріпити його печаткою замовника та направити один примірник акту прийому-передачі послуг виконавцю.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що належним та допустимим доказом в розумінні приписів ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України факту надання відповідачем послуг за Договором № 10742 від 20.04.2015 є акт прийому-передачі послуг, який складається на підставі наданих позивачем заявок. Однак, відповідачем не надано ні суду першої інстанції під час розгляду спору, ні суду апеляційної інстанції під час апеляційного провадження по справі актів прийому-передачі послуг, складених між сторонами на виконання умов Договору № 10742 від 20.04.2015.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що послуги, які визначені у розділі 1 Договору про надання комплексу послуг по зберіганню документів № 10742 від 20.04.2015 в межах строку дії вказаного договору, позивачем не замовлялись, а відповідачем, відповідно, не надавались, адже належних та допустимих доказів в розумінні вимог ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України надання відповідачем позивачу таких послуг - не надано і матеріали справи таких не містять.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує і те, що правова природа перерахованих позивачем коштів - авансування (передоплата) по наданню комплексу послуг по Договору № 10742 від 20.04.2015, за яким позивач виступив замовником, а відповідач виконавцем певного обсягу послуг, з чим позивач погодився, вчинивши дії по оплаті грошових коштів в сумі 164 880 грн. 00 коп.

При цьому, вказані кошти в сумі 164 880 грн. 00 коп. були перераховані до надання певного обсягу послуг, тобто їх правової природою є попередня оплата. При цьому, у випадку, якщо б сторони узгодили двосторонньо факт надання певного обсягу послуг, зокрема і на вказану суму, а відповідач в подальшому надав би повністю узгоджений обсяг послуг робіт, про що б сторони склали та підписали відповідний двосторонній документ (наприклад, акт), то перерахована позивачем грошова сума у розмірі 164 880 грн. 00 коп. змінила б свою правову природу та набула статусу оплати за надані послуги.

Проте, ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні під час апеляційного провадження у справі, матеріали справи не містили та не містять належних та допустимих доказів в розумінні приписів ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу надання відповідачем певного обсягу послуг, а тому, перерахована позивачем грошова сума у розмірі 164 880 грн. 00 коп. за своєю правовою природою залишилась сумою передоплати, тобто витратами позивача, які понесені ним на виконання зобов'язань за договором.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції за результатами перегляду справи в апеляційному порядку встановлено, що Договір № 10742 від 20.04.2015 припинився, та в межах строку його дії жодних замовлень (заявок) на надання послуг позивач відповідачу не надавав, а відповідач не надавав позивачу послуги, передбачені договором, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що після припинення дії Договору про надання комплексу послуг по зберіганню документів № 10742 від 20.04.2015 сплачені позивачем грошові кошти у загальному розмірі 164880 грн. 00 коп. є такими, що дійсно були правомірно перераховані Товариству з обмеженою відповідальністю "Українська архівна компанія - Архів" на підставі Договору про надання комплексу послуг по зберіганню документів № 10742 від 20.04.2015, водночас, після припинення вказаного договору та у зв'язку із встановленим судом факту відсутності у позивача будь-яких зобов'язань щодо оплати послуг, передбачених умовами Договору № 10742 від 20.04.2015 (оскільки такі послуги позивачем не замовлялись, та відповідачем не надавались), грошові кошти у розмірі 164880 грн. 00 коп. є такими, що підлягають поверненню відповідачем на користь позивача, і станом на момент вирішення спору утримуються відповідачем безпідставно, у зв'язку з чим підлягають стягненню в судовому порядку.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у рішенні щодо часткового задоволення позовних вимог, а саме в частині присудження до стягнення з відповідача на користь позивача 164 880 грн. 00 коп. грошових коштів та відмови у задоволенні позовної вимоги про розірвання Договору про надання комплексу послуг по зберіганню документів № 10742 від 20.04.2015, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2016 по справі №910/5137/16 - у суду апеляційної інстанції відсутні.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Архівна Компанія -Архів" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2016 у справі № 910/5137/16 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2016 у справі № 910/5137/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/5137/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Ю.Л. Власов

Г.В. Корсакова