РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2016 р. Справа № 918/360/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

суддя Демидюк О.О. ,

суддя Савченко Г.І.

при секретарі Кушніруку Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю від 28.12.2015р.

від відповідача: ОСОБА_2 - представник за довіреністю від 23.12.2015р. №10-юд

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз",м.Київ, від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз", м.Львів

на рішення господарського суду Рівненської області

від 01.08.16 р. у справі № 918/360/16 (суддя Політика Н.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", м.Київ, від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз", м.Львів

до Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот", м.Рівне

про стягнення заборгованості в сумі 30 601 042 грн. 92 коп. (враховуючи заяву про збільшення позовних вимог)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 01.08.2016р. у справі №918/360/16 позов Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" до Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення заборгованості в сумі 30601042,92грн., враховуючи заяву про збільшення позовних вимог, - задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" 27199453,85грн. основного боргу, 200000,00грн. пені, три проценти річних у розмірі 158725,58грн., а також 186146,56грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати в частині відмови у позовних вимогах про стягнення 2499394,19грн. пені, 63023,89грн. 3% річних, 480445,41грн. збитків з урахуванням встановленого індексу інфляції, стягнення судового збору в частині 11768,69грн. та прийняти в цій частині нове, яким позовні вимоги задоволити. Також, просить стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає рішення місцевого господарського суду незаконним та необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права та процесуального права;

- зазначає, що рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 2499394,19грн. пені, 63023,89грн. 3% річних, 480445,41грн. збитків з урахуванням встановленого індексу інфляції є незаконним та необґрунтованим, з підстав, зазначених в ст.104 ГПК України;

- стверджує, що при прийнятті рішення суд дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, не врахував умови укладеного сторонами договору, якими передбачено порядок розрахунків та строки проведення цих розрахунків;

- зауважує, що приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині нарахованих штрафних санкцій за період з 22.02.2016р. до 20.04.2016р., суд не взяв до уваги умову договору про 100% попередню оплату за десять днів до початку місяця споживання та зробив висновки, врахувавши виключно сторону відповідача, щодо строків остаточного розрахунку, чим фактично виключив зі змісту договору одну з його обов'язкових умов;

- вказує, що судом не з'ясовано обставину щодо необхідності відповідачем самостійно визначити розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць та здійснити цю оплату за 10 днів до початку місяця, у якому будуть надаватись послуги;

- обґрунтовує те, що суд першої інстанції, при вирішенні спору, взявши за основу ст.538 Цивільного кодексу України, невірно її витлумачив, не врахував особливості укладеного Договору на надання послуг з транспортування природного газу, специфічність продукту, який підлягав транспортуванню та додатковими особливостями зобов'язань такого типу, не з'ясував технологічних можливостей припинення зобов'язання з транспортування природного газу, що передбачено рядом нормативних документів, які регламентують умови транспортування, замовлення та погодження обсягів споживання газу (лімітів), особливостями функціонування магістрального трубопровідного транспорту як єдиного технологічного комплексу, обов'язковість умов договору, укладеного на підставі типового договору, затвердженого державним органом на ринку електроенергетики - НКРЕ та його (договору) презумпцію.

- вважає, що застосування положень ст.538 ЦК України не звільняє сторону, яка порушила зобов'язання, від відповідальності передбаченої діючим законодавством та договором;

- покликається на те, що місцевим господарським судом зроблено висновок, зокрема: "попередня оплата за своїм змістом може бути здійснена лише до початку виконання свого зустрічного зобов'язання іншою стороною", проте, суд не зважив, що жодною нормою права не передбачено виключення відповідальності у вигляді нарахування штрафних санкцій у разі несвоєчасного здійснення попередньої оплати;

- додає, що також суд не з'ясував правову природу договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, його особливості як договору про надання послуг, не застосував ст.ст.901, 903 ЦК України;

- зазначає, що суд першої інстанції визначив період прострочення виконання зобов'язання, без врахування усіх умов договору та виключно став на позицію відповідача, чим порушив ст.43 ГПК України;

- зауважує, що суд не врахував те, що в п.7.3 договору сторони передбачили, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

- обґрунтовує те, що зменшуючи розмір пені на 92,6%, суд неправомірно врахував лише майновий стан відповідача та залишив поза увагою твердження позивача відносно того, що застосування, порядок та розмір пені визначені умовами договору, в тому числі щодо строку та порядку розрахунків, тощо. Підписавши договір, відповідач прийняв на себе зобов'язання своєчасно розраховуватись за послуги з транспортування природного газу та погодився з передбаченою у договорі відповідальністю за невиконання чи прострочення виконання взятих на себе зобов'язань;

- також, не погоджується з висновком суду про наявність арифметичних помилок щодо розрахунку заявлених до стягнення з відповідача сум пені.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 19.08.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 20.09.2016р..

Представник позивача в судовому засіданні 20.09.2016р. підтримала доводи апеляційної скарги та надала пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає рішення місцевого суду незаконним та необґрунтованим. Просить суд рішення господарського суду Рівненської області від 01.08.2016р. у справі №918/360/16 скасувати в частині відмови у стягненні 2499394,19грн. пені, 63023,89грн. 3% річних, 480445,41грн. збитків з урахуванням встановленого індексу інфляції, стягнення судового збору в частині 11768,69грн. та прийняти в цій частині нове, яким позовні вимоги задоволити.

Представник відповідача у письмовому відзиві від 16.09.2016р. №426-юв на апеляційну скаргу та в судовому засіданні 20.09.2016р. заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою. Просить суд рішення господарського суду Рівненської області від 01.08.2016р. у справі №918/360/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Також, до вказаного відзиву представником відповідача додано належним чином засвідчену копію платіжного доручення №15267 від 31.08.2016р. на суму 29090408,05грн., де в графі призначення платежу зазначено: оплата за послуги по транспортуванню природного газу у квітні 2016р. згідно дог.№Р-02-ПР/12 від 20.12.11р..

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.12.2011р. між Публічним акціонерним товариством "Рівнеазот" (замовник) та Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (газотранспортне підприємство), правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі Філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз", укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №Р-02-ПР/12 (далі договір) з урахуванням додаткових угод до нього, згідно п.1.1 якого, газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення газорозподільних станцій (ГРС), а замовник зобовязується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору (а.с.6-10, 11-13).

У відповідності до п.1.2 договору, річний плановий обсяг транспортування природного газу замовника складає 592000,00тис.куб.м. у тому числі по місяцях: січень 53000; лютий 50000; березень 54000; квітень 51000; травень 50000; червень 34000; липень 37000; серпень 51000; вересень 51000; жовтень 54000; листопад 53000; грудень 54000.

Відповідно до п.3.1 договору, послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами. У випадку, якщо замовник та/або його споживачі безпосередньо підключені до магістрального трубопроводу газотранспортного підприємства, кількість протранспортованого газотранспортним підприємством газу замовнику та/або його споживачам визначається за даними комерційних вузлів та приладів обліку газу, установлених на ГРС. Якщо замовник та/або його споживачі отримують газ з мережі газорозподільного підприємства, даними для складання актів наданих послуг є дані газорозподільного підприємства про обсяги протранспортованого ним газу замовнику та/або його споживачам.

Газотранспортне підприємство до п'ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газотранспортного підприємства (п.3.2 договору).

Пунктом 3.3 договору встановлено, що замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов'язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом відповідні розрахунки за вартість послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються відповідно до даних газотранспортного підприємства.

Згідно п.3.4 договору, акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

Розрахунковий період за договором становить один місяць з 9:00 години першого дня місяця до 9:00 години першого дня наступного місяця включно (п.5.3 договору).

У відповідності до п.5.4 договору, вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг.

За приписами п.5.5 договору, оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсоткової попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

У платіжних дорученнях замовник повинен обовязково вказувати номер договору, дату його підписання та звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата, У випадках, якщо в платіжних дорученнях замовника не зазначено номер договору, дати його підписання, звітний період (місяць, рік), за який здійснюється оплата, газотранспортне підприємство зараховує кошти, що надійшли від замовника, у першу чергу як погашення заборгованості за надані послуги з транспортування газу, що виникла перша за часом у попередніх періодах.

В силу п.7.3 договору, у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та укладається на строк до 31 грудня 2012 року. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше, ніж за місяць до закінчення строку дії цієї угоди жодною із сторін не буде заявлено про припинення її дії або перегляд її умов (п.11.1 договору).

Договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 20.12.2011р. №Р-02-ПР/12 підписаний сторонами та скріплений відтисками їх печаток.

На виконання умов договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 20.12.2011р. №Р-02-ПР/12 Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі Філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" у березні 2016 року протранспортувало Публічному акціонерному товариству "Рівнеазот" передбачені вказаним договором послуги на загальну суму 35019453,85грн. (з ПДВ), про свідчить підписаним між сторонами акт прийому-передачі наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.03.2016р. на зазначену суму (а.с.57).

Однак всупереч умовам договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 20.12.2011р. №Р-02-ПР/12 ПАТ "Рівнеазот" взятий на себе обовязок по оплаті послуг з транспортування магістральними трубопроводами природного газу, наданих йому в березні 2016 року, виконав лише частково, сплативши Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі Філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" 7820000,00грн. та заборгувавши таким чином останньому 27199453,85грн..

За вказаних обставин, Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення заборгованості в сумі 28797152,60грн., з яких: 27199453,85грн. основний борг, 1490695,17грн. пеня, 107735,32грн. 3% річних, 152032,31грн. інфляційні втрати, нараховані у звязку з несвоєчасним проведенням розрахунків за укладеним між сторонами договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 20.12.2011р. № Р-02-ПР/12 (а.с.2-5).

Обґрунтовуючи позовну заяву, Публічне акціонерне товариство "Уктрансгаз", від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз", покликається на те, що у березні 2016р. Публічному акціонерному товариству "Рівнеазот" були надані послуги по транспортуванню 47444,120тис.м.куб. природного газу, про що свідчить акт наданих послуг №03-16-Р-02-ПР/12 від 31.03.2016р., підписаний уповноваженими представниками сторін. Стверджує, що ПАТ "Рівнеазот" повинно було оплатити вартість транспортування природного газу, виходячи з обсягів підтверджених номінацій в сумі 17203231,45грн. до 22.02.2016р.. Однак, в порушення умов договору та норм Цивільного кодексу України відповідач сплатив вартість наданих послуг частково, з порушенням строків, встановлених умовами договору. Станом на 10.05.2016р. залишається несплаченою заборгованість відповідача в сумі 27199453,85грн.. Посилається на те, що відповідно до п.7.3 договору у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Станом на 10.05.2016р. сума пені за послуги за період - з лютого 2016р. по травень 2016р. становить 1490695,17грн.. Також, додає, що сума 3% річних становить 107735,32грн., збитки з урахуванням встановленого індексу інфляції за цей період складають 152032,31грн..

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 18.05.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №918/360/16 та призначено її до розгляду.

04.07.2016р. до господарського суду Рівненської області від позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла заява від 01.07.2016р. №733 про збільшення позовних вимог, що прийнята судом до розгляду, згідно якої останній просив суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" 27199453,85грн. основного боргу, 2699394,19грн. пені, 221749,47грн. 3% річних та 480445,41грн. інфляційних втрат (а.с.66).

12.07.2016р. до місцевого господарського суду від відповідача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив від 11.07.2016р. №359-юв на позовну заяву, в якому останній заперечив проти задоволення вимог позивача з огляду на те, що всупереч умовам спірного договору останній нараховував заявлені до стягнення штрафні санкції та компенсаційні виплати не на фактичну вартість наданих послуг з 20 числа, наступного за звітним, як це передбачено даним правочином, а на суму вартості планового обсягу поставки газу, починаючи за 10 днів до початку місяця, у якому здійснювалося транспортування газу. Відтак, зважаючи на те, що прострочення відповідачем розрахунків за спірною угодою, на думку останнього, було відсутнє, Публічне акціонерне товариство "Рівнеазот" зазначило про необґрунтованість вимог позивача. Крім того, відповідач вказав, що сторони шляхом вчинення конклюдентних дій фактично змінили умови договору щодо порядку розрахунків за договором, погодившись, що поставка відбувається не на умовах попередньої оплати. Втім, нового порядку та строків розрахунків сторони не передбачили, а вимоги в порядку ст.530 Цивільного кодексу України позивач відповідачу не надсилав, а тому підстави для стягнення з відповідача штрафних санкцій за не проведення попередньої оплати, на думку останнього, відсутні. Також, відповідач у даному відзиві зазначив про необґрунтованість нарахованих позивачем сум штрафних санкцій та компенсаційних виплат. Крім того, у зазначеному відзиві Публічне акціонерне товариство "Рівнеазот" просило суд зменшити розмір нарахованої позивачем до стягнення суми пені до 100000,00грн. (а.с.78-86).

29.07.2016р. та 01.08.2016р. від позивача на адресу суду першої інстанції через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли заперечення від 29.07.2016р. №915 на відзив (а.с.115-120, 121-134).

Розгляд даної справи неодноразово відкладався.

Як вже зазначалося, рішенням господарського суду Рівненської області від 01.08.2016р. у справі №918/360/16 позов задоволено частково (а.с.140-149).

Колегія суддів апеляційного господарського суду частково не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити в частині стягнення пені та судових витрат, а в решті - рішення залишити без змін, з огляду на таке.

Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до п.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 ГК України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Частиною 1 ст.903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За приписами ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, 20.12.2011р. між Публічним акціонерним товариством "Рівнеазот" та Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі Філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз", укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №Р-02-ПР/12.

Як уже зазначалося вище, свої зобов'язання на виконання умов вищезазначеного договору позивач у березні 2016 року виконав належним чином, надавши відповідачу послуги на загальну суму 35019453,85грн. (з ПДВ), що підтверджується підписаним між сторонами актом прийому-передачі наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.03.2016р. на вказану суму.

Також, про належне виконання позивачем своїх зобовязань за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 20.12.2011р. №Р-02-ПР/12 свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення контрагентом умов даної угоди.

В той же час, в порушення взятих на себе договірних зобов'язань, щодо встановлених строків та порядку оплати наданих послуг з транспортування природного газу (п.5.5 договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 20.12.2011р. №Р-02-ПР/12), відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі здійснив оплату наданих йому в березні 2016 року послуг за транспортування магістральними трубопроводами природного газу, частково сплативши позивачу 7820000,00грн., про що свідчить наявна у матеріалах справи копія довідки позивача від 01.07.2016р. №3415/12-08 про суму заборгованості Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" за вищезазначеним договором, яка виникла у спірний період, та заборгувавши таким чином останньому 27199453,85грн. (а.с.71), які і підлягають до стягнення з відповідача, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст.610, 612 ЦК України).

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст.625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Водночас, обовязковою умовою для застосування відповідальності за неналежне виконання особою взятих на себе грошових зобов'язань є наявність прострочення боржником виконання такого зобов'язання.

Також, позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 01.07.2016р. №733, просив суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" 3% річних у розмірі 221749,47грн., з яких:

- 25451,36грн. 3% річних, нараховані на суму обрахованого позивачем необхідного авансового платежу в розмірі 17203231,45грн. у період з 22.02.2016р. по 10.03.2016р.;

- 7497,48грн. 3% річних, нараховані на суму обрахованого позивачем необхідного авансового платежу в розмірі 15203231,45грн. у період з 11.03.2016р. по 16.03.2016р.;

- 4725,45грн. 3% річних, нараховані на суму обрахованого позивачем необхідного авансового платежу в розмірі 14373231,45грн. у період з 17.03.2016р. по 20.03.2016р.;

- 1113,14грн. 3% річних, нараховані на суму обрахованого позивачем необхідного авансового платежу в розмірі 13543231,45грн. у період з 21.03.2016р. по 21.03.2016р.;

- 1044,92грн. 3% річних, нараховані на суму обрахованого позивачем необхідного авансового платежу в розмірі 12713231,45грн. у період з 22.03.2016р. по 22.03.2016р.;

- 976,70грн. 3% річних, нараховані на суму обрахованого позивачем необхідного авансового платежу в розмірі 11883231,45грн. у період з 23.03.2016р. по 23.03.2016р.;

- 908,48грн. 3% річних, нараховані на суму обрахованого позивачем необхідного авансового платежу в розмірі 11053231,45грн. у період з 24.03.2016р. по 24.03.2016р.;

- 5881,86грн. 3% річних, нараховані на суму обрахованого позивачем необхідного авансового платежу в розмірі 10223231,45грн. у період з 25.03.2016р. по 31.03.2016р.;

- 15424,49грн. 3% річних, нараховані на суму обрахованого позивачем необхідного авансового платежу в розмірі 9383231,45грн. у період з 01.04.2016р. по 20.04.2016р.;

- 158725,58грн. 3% річних, нараховані на суму основного боргу в розмірі 27199453,85грн. у період з 21.04.2016р. по 30.06.2016р..

Перевіривши, здійснений місцевим господарським судом розрахунок 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання щодо оплати наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, а також те, що кінцевий строк виконання відповідачем свого зобовязання по оплаті вартості таких послуг, наданих по акту від 31.03.2016р. на суму 35019453,85грн., спливає 20.04.2016р., а також зважаючи на відсутність прострочки виконання Публічним акціонерним товариством "Рівнеазот" своїх грошових зобовязань перед позивачем за спірним договором у період з 22.02.2016р. по 20.04.2016р., колегія суддів погоджується з його висновком та вважає, що стягненню з відповідача підлягає сума 3% річних в розмірі 158725,58грн., що нараховані на суму основного боргу в сумі 27199453,85грн. у період з 21.04.2016р. по 30.06.2016р., а у стягненні 63023,89грн. 3% річних на підставі ст.625 ЦК України слід йому відмовити.

Водночас, позивач у позові, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 01.07.2016р. №733, просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" 480445,41грн. інфляційних втрат, нарахованих у період з лютого по квітень 2016 року на відповідні суми обрахованих позивачем необхідних авансових платежів, а також у період з квітня по червень 2016 року на суму основного боргу відповідача в розмірі 27199453,85грн..

Однак, при дослідженні матеріалів справи суд дійшов висновку про необґрунтованість даної вимоги, оскільки, як вже зазначалося, кінцевий строк виконання відповідачем свого грошового зобовязання по оплаті вартості послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, наданих по акту від 31.03.2016р. на суму 35019453,85грн., спливає 20.04.2016р., що свідчить про відсутність прострочки виконання Публічним акціонерним товариством "Рівнеазот" своїх грошових зобовязань перед позивачем за спірним договором у період з 22.02.2016р. по 20.04.2016р.. Проте, як встановив місцевий господарський суд у період з 21.04.2016р. по 30.06.2016р. були відсутні інфляційні процеси, у звязку з чим показник інфляції у цей період був відємним.

Отже, враховуючи вище викладене колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції, що у задоволенні вимоги позивача про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" 480445,41грн. інфляційних втрат на підставі ст.625 ЦК України слід йому відмовити у повному обсязі.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором правові наслідки, зокрема сплата неустойки - штрафу, пені, які обчислюється відповідно до ст.549 цього Кодексу.

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч.2 ст.217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено, зокрема, пеню (ч.1 ст.230 Господарського кодексу України).

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України встановлено, кредитор має право на стягнення неустойки у всіх випадках порушення боржником зобов'язання, незалежно від того, виникли чи ні у зв'язку з цим порушенням збитки на стороні кредитора.

У відповідності до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст.232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Зі змісту вищезазначених нормативних приписів чинного законодавства вбачається, що обовязковою умовою для застосування відповідальності у вигляді стягнення, зокрема, пені, за неналежне виконання особою взятих на себе грошових зобов'язань є наявність прострочення боржником виконання такого зобов'язання.

Так, п.7.3 укладеного між сторонами договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 20.12.2011р. №Р-02-ПР/12, у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз", у звязку з простроченням проведення відповідачем розрахунків за спірним договором, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 01.07.2016р. №733, просить суд стягнути з відповідача 2699394,19грн. пені, з яких:

- 373286,56грн. пеня, нарахована на суму обрахованого позивачем необхідного авансового платежу в розмірі 17203231,45грн. у період з 22.02.2016. по 10.03.2016р.;

- 109963,10грн. пеня, нарахована на суму обрахованого позивачем необхідного авансового платежу в розмірі 15203231,45грн. у період з 11.03.2016р. по 16.03.2016р.;

- 69306,54грн. пеня, нарахована на суму обрахованого позивачем необхідного авансового платежу в розмірі 14373231,45грн. у період з 17.03.2016р. по 20.03.2016р.;

- 16326,09грн. пеня, нарахована на суму обрахованого позивачем необхідного авансового платежу в розмірі 13543231,45грн. у період з 21.03.2016р. по 21.03.2016р.;

- 15325,54грн. пеня, нарахована на суму обрахованого позивачем необхідного авансового платежу в розмірі 12713231,45грн. у період з 22.03.2016р. по 22.03.2016р.;

- 14324,99грн. пеня, нарахована на суму обрахованого позивачем необхідного авансового платежу в розмірі 11883231,45грн. у період з 23.03.2016р. по 23.03.2016р.;

- 13324,44грн. пеня, нарахована на суму обрахованого позивачем необхідного авансового платежу в розмірі 11053231,45грн. у період з 24.03.2016р. по 24.03.2016р.;

- 86267,27грн. пеня, нарахована на суму обрахованого позивачем необхідного авансового платежу в розмірі 10223231,45грн. у період з 25.03.2016р. по 31.03.2016р.;

- 226225,85грн. пеня, нарахована на суму обрахованого позивачем необхідного авансового платежу в розмірі 9383231,45грн. у період з 01.04.2016р. по 20.04.2016р.;

- 32788,38грн. пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 27199453,85грн. у період з 21.04.2016р. по 21.04.2016р.;

- 991103,39грн. пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 27199453,85грн. у період з 22.04.2016р. по 26.05.2016р.;

- 751152,04грн. пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 27199453,85грн. у період з 27.05.2016р. по 23.06.2016р.;

- 172139,01грн. пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 27199453,85грн. у період з 24.06.2016р. по 30.06.2016р..

Також слід врахувати, що для стягнення з Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" нарахованих позивачем штрафних санкцій за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 20.12.2011р. №Р-02-ПР/12 необхідною умовою є сплата відповідачем основної заборгованості за даним правочином поза межами порядку та умов проведення розрахунків, встановлених п.5.5 вказаного договору.

Як зазначалось вище, відповідно до п.3.4 договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 20.12.2011р. №Р-02-ПР/12, акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

Вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг (п.5.4 договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 20.12.2011р. №Р-02-ПР/12).

У відповідності до п.5.5 договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 20.12.2011р. №Р-02-ПР/12, остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг.

Отже, враховуючи вище викладене, а також зважаючи на вищенаведені нормативні приписи чинного законодавства, які регулюють строки виконання грошового зобовязання та момент прострочення такого виконання, суд дійшов висновку, що кінцевий строк виконання відповідачем свого грошового зобовязання по оплаті вартості послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, наданих по акту від 31.03.2016р. на суму 35019453,85грн. спливає 20.04.2016р., як це передбачено умовами спірного договору.

Водночас, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість вимог позивача про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" пені, нарахованої на відповідні суми обрахованих позивачем необхідних авансових платежів у період з 22.02.2016р. по 20.04.2016р., оскільки прострочення відповідачем виконання його грошових обовязків за спірним договором у даний період ще не настало.

При цьому, під час здійснення розрахунку заявлених до стягнення з відповідача сум пені, нарахованої на суму основного боргу в розмірі 27199453,85грн. у період з 21.04.2016р. по 30.06.2016р., позивачем було допущено арифметичні помилки.

Зокрема, перевіривши здійснений місцевим господарським судом розрахунок пені за актом від 31.03.2016р. на суму 35019453,85грн., колегія суддів погоджується з його висновком та вважає, що обґрунтованим її розмір, який може бути стягнутий з Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" на користь позивача, є сума, яка, за обрахунком суду, складає 1941862,64грн., з яких:

- 32698,80грн. пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 27199453,85грн. у період з 21.04.2016р. по 21.04.2016р.;

- 988395,45грн. пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 27199453,85грн. у період з 22.04.2016р. по 26.05.2016р.;

- 749099,71грн. пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 27199453,85грн. у період з 27.05.2016р. по 23.06.2016р.;

- 171668,68грн. пеня, нарахована на суму основного боргу в розмірі 27199453,85грн. у період з 24.06.2016р. по 30.06.2016р..

Водночас, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру пені, заявленої до стягнення позивачем, з огляду на наступне.

Згідно п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України суд при прийнятті рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Право господарського суду зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання закріплено в п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України (Постанова Верховного Суду України від 03.12.2013р. у справі №908/43/13-г).

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.

Також, право зменшення розміру неустойки передбачено також і ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України також передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п.3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У зазначеній нормі Господарського процесуального кодексу України йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (ст.22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій.

Як свідчать матеріали справи, у відзиві на позовну заяву від 11.07.2016р. №359-юв відповідач, крім іншого, просив суд зменшити розмір нарахованої позивачем до стягнення суми пені до 100000,00грн..

Публічне акціонерне товариство "Рівнеазот" в обґрунтування наявності підстав для зменшення судом розміру нарахованої позивачем пені послалось, зокрема, на скрутне матеріальне становище підприємства та повну зупинку процесу виробництва його підприємства з 08.04.2016р..

На підтвердження вказаних обставин відповідачем було надано копії його податкових декларацій та довідки про стан рахунків підприємства (а.с.93-101).

Згідно з ч.1 ст.96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, укладаючи з позивачем договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 20.12.2011р. №Р-02-ПР/12, відповідач взяв на себе зобов'язання своєчасно вносити плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору, в той час скрутне матеріальне становище підприємства та повна зупинка процесу виробництва його підприємства з 08.04.2016р. становлять можливі ризики у його господарській діяльності, як комерційної організації, та, відповідно, не може бути підставою для звільнення повністю чи частково відповідача від відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

До того ж, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що у нього взагалі були відсутні кошти на рахунках у банківських установах у період прострочення платежів, що дало б змогу вчасно розрахуватись із заборгованістю, яка виникла на виконання умов договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 20.12.2011р. №Р-02-ПР/12.

Крім того, колегією суддів враховано співрозмірність суми основної заборгованості до нарахованого розміру пені, розрахованої на час прийняття судом першої інстанції рішення по справі, яка підлягає до стягнення з відповідача та становить 7,14% від суми основної заборгованості відповідача, встановленої судом.

Також, колегією суддів враховано, що покликання відповідача на те, що він є бюджетоутворюючим підприємством, а також на припинення своєї діяльності повністю, що матиме негативні наслідки як для працівників підприємства - мешканців м.Рівного та Рівненської області, які залишаться без роботи (заробітної плати) так і для державного та місцевого бюджетів, до яких ПАТ "Рівнеазот" регулярно сплачує податки та збори встановлені чинним законодавством, а також те, що стягнення надмірно великого розміру пені є додатковими витратами для підприємства, відчутно вплине на фінансово-господарську діяльність і призведе до неможливості належного забезпечення нормального функціонування очисних споруд (які очищають 78% стоків м.Рівного) обладнання і механізмів та життєдіяльності товариства в цілому, а нестача забезпечення належного функціонування хімічного технологічного обладнання, на забезпечення діяльності очисних споруд м.Рівного може спричинити ряд аварій, які враховуючи статус підприємства (як такого, що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави), характер виробництва (хімічна промисловість), неминуче призведуть до значного забруднення навколишнього природного середовища, до уваги не беруться, оскільки матеріали справи не містять доказів, на підставі яких суд міг би дійти вищезазначених висновків.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що матеріалами справи не підтверджується наявність підстав для зменшення розміру пені, що її заявив позивач до стягнення з відповідача за порушення договірних зобов'язань, враховуючи, здійснений місцевим господарським судом її розрахунок в сумі 1941862,64грн., про що було зазначено вище.

Водночас, колегія суддів звертає увагу відповідача, що надане ним платіжне доручення №15267 від 31.08.2016р. на суму 29090408,05грн. про сплату заборгованості може бути врахована на стадії виконання наказу суду у відповідності до Закону України "Про виконавче провадження".

Відносно покликань Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз", на те, що, не зважаючи на відсутність проведеної відповідачем попередньої оплати, строк виконання Публічним акціонерним товариством "Рівнеазот" його грошового обовязку по сплаті вартості наданих послуг у березні 2016 року виник у відповідача за 10 днів до початку даного місяця споживання, визнаються судом необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.538 ЦК України виконання свого обов'язку однією зі сторін, яке відповідно до договору обумовлено виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання; при зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

У відповідності до ч.3 ст.538 ЦК України, у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Приписи ст.538 ЦК України регулюють будь-які зобов'язальні правовідносини, які відповідають наведеним у ній ознакам.

Водночас, здійснення попередньої оплати є не окремим зобов'язанням сторони договору, а строком здійснення платежу.

При цьому, попередня оплата за своїм змістом може бути здійснена лише до початку виконання свого зустрічного зобов'язання іншою стороною; виконання зобов'язання стороною, яка не скористалася правом, наданим їй ч.3 ст.538 ЦК України не спричиняє фактичної зміни умов договору, в тому числі щодо порядку розрахунків, оскільки кредитор використовує своє право у зустрічному зобов'язанні.

Однак в такому разі підлягають застосуванню положення ч.4 наведеної вище статті, за якими якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією стороною, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Визначення обсягу фактичного виконаного зобов'язання однією зі сторін та, відповідно, змісту зобов'язання іншої сторони, строки здійснення платежів у такому випадку визначаються згідно з умовами укладеного сторонами договору.

Вказана правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 29.03.2016р. у справі №918/787/15.

У той же час, як зазначалось вище, строки здійснення вищенаведених платежів, зокрема, дата здійснення остаточного розрахунку за надані у звітному місяці послуги, проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг, як це прямо передбачено п.5.5 договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 20.12.2011р. №Р-02-ПР/12, що свідчить про необґрунтованість даних посилань позивача.

Також, слід зазначити, що нарахування заявлених до стягнення з відповідача штрафних санкцій та компенсаційних виплат проводилося на суму, яка відповідає добутку заявлених відповідачем обсягам природного газу та тарифу на транспортування, також є необґрунтованим і не відповідає умовам спірного договору, оскільки за змістом пункту 5.5 зазначеного договору вказана сума безпосередньо встановлюється не газотранспортним підприємством, а самостійно визначається замовником і не є фіксованою.

Згідно з ч.1 ст.32, ч.1 ст.33 та ч.2 ст.34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" підлягає частковому задоволенню, в свою чергу, керуючись п.1 ч.1 ст.104 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду Рівненської області від 01.08.2016р. у справі №918/360/16 слід змінити в частині стягнення пені та судових витрат, а в решті рішення залишити без змін.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень ст.ст.44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", м.Київ, від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз", м.Львів задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 01.08.2016р. у справі №918/360/16 змінити в частині стягнення пені та судових витрат.

В решті рішення залишити без змін.

Резолютивну частину рішення викласти у такій редакції:

"1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" (33017, м.Рівне - 17, ідентифікаційний код: 05607824) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м.Київ, вул.Кловський Узвіз, 9/1, ідентифікаційний код 30019801), від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" (79053, м.Львів, вул.І.Рубчака, 3, ідентифікаційний код 255603грн. 85 коп. основного боргу, 1941862грн. 64коп. пені, 3% річних у розмірі 158725грн. 58 коп., а також 196561грн. 23коп. судового збору.

3. Видати наказ.

4. В решті позову відмовити.".

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Рівнеазот" (33017, м.Рівне - 17, ідентифікаційний код: 05607824) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м.Київ, вул.Кловський Узвіз, 9/1, ідентифікаційний код 30019801), від імені якого діє філія "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" (79053, м.Львів, вул.І.Рубчака, 3, ідентифікаційний код 25560823) 216217грн. 35коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити господарському суду Рівненської області.

5. Справу №918/360/16 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.

Віддрук. прим.:

1 до справи,

2, 3 позивачу (01021, м.Київ, вул.Кловський Узвіз, 9/1

79053, м.Львів, вул.І.Рубчака, 3),

4 відповідачу (33017, м.Рівне - 17),

5 в наряд.