ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2016 р. Справа № 914/1286/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Малех І.Б.

суддів Бойко С.М.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Кришталь М.Б.,

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства Буське лісове господарство, вих.№497/05 від 22.07.2016 року

на рішення господарського суду Львівської області від 11.07.2016 року, суддя Коссак С.М.

у справі № 914/1286/16

за позовом: Керівника Радехівської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі: Боложинівської сільської ради, с. Боложинів, Буський район, Львівська область

до відповідача: Державного підприємства Буське лісове господарство, м.Буськ, Буський район, Львівська область;

про: відшкодування шкоди, завданої державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства

за участю представників:

від прокуратури ОСОБА_2

від позивача не зявився

від відповідача (скаржника) ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Львівської області від 11.07.2016 року в справі №914/1286/16 позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства Буське лісове господарство 289 612,32 грн. шкоди, завданої державі, внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства з одночасним автоматичним розподілом коштів: до спеціального фонду державного бюджету України в розмірі 30% - 86 883,69 грн. шкоди, до спеціального фонду обласного бюджету Львівської обласної ради в розмірі 20% - 57 922,46 грн. шкоди, до спеціального фонду місцевого бюджету Боложинівської сільської ради Буського району Львівської області в розмірі 50% - 144 806,16 шкоди, із зарахуванням коштів на аналітичний рахунок, відкритий в Головному управління Державного казначейства України у Львівській області за балансовим рахунком 3311 Кошти, які підлягають розподілу між державними та місцевими бюджетами.

Суд першої інстанції в своєму рішенні вказав, що беручи до уваги встановлені вироком Буського районного суду Львівської області від 23.09.2015 року у справі №440/1357/15-к обставини справи, в тому числі факт спричинення шкоди державі, її розмір, особу, яка винна у такому спричиненні та те, що вказана особа (ОСОБА_4.), станом на час вчинення кримінально караного діяння перебував у трудових відносинах із відповідачем, суд дійшов висновків про те, що позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі позивача є обґрунтованими та мотивованими, підлягають до задоволення у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення господарського суду Львівської області від 11.07.2016 року в справі №914/1286/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити. При цьому відповідач вказує, що враховуючи обставини, встановлені вироком Буського районного суду Львівської області від 23.09.2015, під час розгляду кримінальної справи, а саме що ОСОБА_4 своїми діями завдав шкоди саме лісовому господарству, на думку відповідача, спростовує підставність задоволення позову та стягнення шкоди з Державного підприємства «Буське лісове господарство», оскільки відповідач вже зазнав збитків та не може нести відповідальність за дії ОСОБА_4 Таким чином, відповідач вважає, що твердження суду про те, що ДП Буське лісове господарство повинне відшкодувати шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх обовязків, є необґрунтованим, оскільки в вироку Буського районного суду Львівської області встановлена вина саме фізичної особи.

Відзивів на дану апеляційну скаргу не надходило.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення господарського суду Львівської області від 11.07.2016 року в справі №914/1286/16 скасувати, в задоволенні позову відмовити.

Прокурор в судовому засідання просив рішення господарського суду залишити без змін, при цьому заперечив доводи апеляційної скарги, вказав, що суд першої інстанції в своєму рішенні дійшов вірних висновків.

Розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Львівської області слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства Буське лісове господарство - без задоволення з наступних підстав.

Вироком Буського районного суду Львівської області від 23.09.2017 року в справі №440/1357/15-к встановлено, що ОСОБА_4, працюючи, відповідно до наказу № 32-к від 18.05.2015 року, на посаді майстра лісу майстерської дільниці №2 Боложинівського лісництва ДП Буське лісове господарство, договору про повну матеріальну відповідальність від 19.05.2015 року та посадової інструкції від 23.02.2015 року, будучи службовою особою, зобов'язаною вживати заходи щодо недопущення самовільних рубок, розкрадань лісопродукції та вчиняти інші дії, пов'язані з доглядом і охороною ввірених лісових угідь, являючись матеріально відповідальною особою, допустив службову недбалість.

Так, в період з травня по червень місяці 2015 року, ОСОБА_4, не проводив перевірки стану охорони лісу в закріплених за ним кварталах, не вживав заходів по попередженню та припиненню незаконних рубок, не доповідав лісничому Боложинівського лісництва ДП Буський лісгосп ОСОБА_5Р про факти незаконних рубок, які мали місце у ввірених йому кварталах, не виявляв осіб, винних в порушеннях лісового законодавства, не оглядав місця вчинення незаконних рубок лісу, не складав рапортів про стан охорони лісів від самовільних рубок у ввірених йому кварталах.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_4, своїх службових обов'язків, через несумлінне ставлення до них, яке виразилося у розкраданні лісу, шляхом незаконних рубок невстановленими особами в період з травня по червень місяці 2015 року, допустив в кварталах №73 та №74 майстерської дільниці №2 Боложинівського лісництва ДП Буський лісгосп самовільні рубки 58 дерев, а саме 12 дерев породи дуб, 22 дерев породи сосна, 24 дерев породи вільха, загальною кубомасою 74,4 м. куб. на загальну суму 289 612,32 грн.

Внаслідок зазначених дій ОСОБА_4, завдано істотну шкоду охоронюваним законом державним інтересам в особі Боложинівського лісництва ДП Буський лісгосп і навколишньому природному середовищу на території Буського району та спричинено тяжкі наслідки, які полягають у завданні матеріальних збитків на суму 289 612,32 грн.

Вказаним вироком суду затверджено угоду від 10 вересня 2015 року про примирення, укладену між обвинуваченим ОСОБА_4, та представником потерпілого ДП Буське лісове господарство в особі т.в.о. директора ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України. Визнано ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України та призначено покарання, у виді 2 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані із виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій в системі органів охорони лісового господарства на 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_4, від відбування основного покарання з іспитовим строком, терміном на 1 рік. На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_4, обов'язок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Вирок Буського районного суду Львівської області від 23.09.2015 року у справі №440/1357/15-к набрав законної сили 24.10.2015р., та, у відповідності до приписів ч.5 ст.124 Конституції України, є обов'язковим до виконання на всій території України.

Вказане порушення підтверджується довідкою перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів ДП Буський лісгосп за № 08-13/5 від 20.06.2015р.

Вказана сума збитків підтверджена також польовою переліковою відомістю та розрахунковими довідками незаконного зрубання дерев, виявлених в Боложинівського лісництва ДП Буський лісгосп в кварталах №73 та №74 майстерської дільниці №2, а саме: самовільні рубки 58 дерев: 12 дерев породи дуб, 22 дерев породи сосна, 24 дерев породи вільха, загальною кубомасою 74,4 м. куб. на загальну суму 289 612,32 грн.

Сума завданих збитків та порядок її нарахування відповідачем не заперечується.

Згідно інформації відділу Держгеокадастру у Буському районі Львівської області від 02.07.2016р. №8-1307-0.2-2810/2-16, що відповідно до Проекту формування території і встановлення меж Боложинівської сільської ради квартал № 73 та № 74 ДП Буське лісове господарство належить до території Боложинської сільської ради (копію проекту долучено до матеріалів справи).

З підстав наведеного заступник прокурора в інтересах держави в особі позивача просить суди стягнути з відповідача на користь позивача 289 612,32 грн. шкоди, завданої державі, внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства. При цьому заступник прокурора зазначив, що шкода з ОСОБА_4 не стягувалась, позов до ОСОБА_4 не заявлявся.

Приписами ч.4 ст.35 ГПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, не потребують доведення обставини справи в частині факту спричинення шкоди державі, її розміру, особи, яка винна у такому спричиненні та того, що вказана особа (ОСОБА_4М.) станом на час вчинення кримінально караного діяння перебував у трудових відносинах із відповідачем.

Відповідач не спростував наведених обставин та не довів відсутності вини у діях своїх працівників у заподіянні шкоди.

Факт розміру шкоди та наявності станом на час вчинення кримінально караного діяння трудових відносин між ОСОБА_4 (обвинуваченим у справі №440/1357/15-к) та ДП Буське лісове господарство, підтверджується і відповідачем, зокрема у відзиві на позовну заяву (вх. № 24258/16 від 10.06.2016р).

Приписами ч.ч.3,4 ст.17 Лісового кодексу України встановлено, що ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. У разі прийняття рішення про надання лісів у постійне користування обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Прийняття рішень Кабінетом Міністрів України не потребує погоджень з іншими органами. Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст.19 Лісового кодексу України, постійні лісокористувачі зобов'язані: 1) забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; 2) дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; 3) вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення; 4) вести первинний облік лісів; 5) дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель; 6) забезпечувати охорону типових та унікальних природних комплексів і об'єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, рослинних угруповань, сприяти формуванню екологічної мережі відповідно до природоохоронного законодавства; 8) забезпечувати безперешкодний доступ до об'єктів електромереж, інших інженерних споруд, які проходять через лісову ділянку, для їх обслуговування.

Статтею 63 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов'язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень (п.5 ч.1 ст.64 Лісового кодексу України).

Згідно п.п.1,5 ч.2 ст.105 Лісового кодексу України, відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників та порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Підприємства, установи, організації і громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України (ст.107 Лісового кодексу України).

Пунктом е) ч.1 ст.41 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища встановлено, що економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Частиною 1 ст.68 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища визначено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Приписами частини третьої вказаної статті визначено, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст.69 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища, шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач, у справі є постійним лісокористувачем, в обовязки якого входить, забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень; дотримання норм і правил використання лісових ресурсів; ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення. Аналогічну правову позицію викладено в постановах Вищого господарського суду України від 16.07.2014р. у справі №907/535/13, від 14.10.2014р. у справі №906/249/14, від 12.11.2014р. у справі №914/1138/14, від 27.07.2015р. у справі №927/850/14 та від 30.07.2015р. у справі №927/56/15.

Приписами ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника (аналогічно викладено у постанові Вищого господарського суду України від 03.06.2009р. у справі №25/207).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду внаслідок цивільного правопорушення визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Необхідною підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є наявність складу правопорушення, що складається з протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; настання шкідливого результату такої поведінки (шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду. Відсутність хоча б одного з цих елементів складу правопорушення виключає відповідальність особи за завдану майнову шкоду.

При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства факту правопорушення, слід виходити з того, що обов'язки із забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які й повинні нести відповідальність за невиконання та неналежне виконання обов'язків, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних порубок дерев.

Із врахуванням вимог статей 1166 та 1172 ЦК України у спорі про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, слід виходити з презумпції вини порушника. Отже, прокурор в інтересах держави в особі Позивача не повинен доводити наявність вини Відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, а навпаки, Відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні такої шкоди. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у Постанові Вищого господарського суду України від 14.10.2014р. у справі №906/249/14.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев), внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов'язків. Протиправна бездіяльності таких осіб полягає у незабезпеченні працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев (пошкодження дерев) невстановленими особами. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у Постанові Вищого господарського суду України від 29.07.2015р. у справі №927/850/14, від 30.07.2015р. у справі №927/56/15, від 08.10.2015р. у справі №912/1676/14 та від 28.10.2015р. у справі №909/132/15.

В силу норм п.7 ч.3 ст.29 Бюджетного кодексу України, джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.

Пунктом 7 ч. 2 ст. 69 Бюджетного кодексу України встановлено, що до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

У п.9.1 Порядку організації роботи органів Державної казначейської служби України у процесі казначейського обслуговування державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями, затвердженому наказом Державної казначейської служби України від 09.08.2013р. N128, зазначено, що платежі, які відповідно до Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України розподіляються між державним та місцевими бюджетами, зараховуються на аналітичні рахунки, відкриті в Головних управліннях Казначейства на ім'я органу Казначейства за балансовим рахунком 3311 "Кошти, які підлягають розподілу між державним і місцевими бюджетами" Плану рахунків (далі - рахунок 3311) в розрізі територій та кодів класифікації доходів бюджету.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд, вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте, з урахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 11.07.2016 року в справі №914/1286/16 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу Державного підприємства Буське лісове господарство, вих.№497/05 від 22.07.2016 року залишити без задоволення.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 03.10.2016 р.

Головуючий -суддя Малех І. Б.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Кузь В.Л.