ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2016р. Справа № 914/1849/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашко М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією Тетра Пак, м.Київ

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Галичина, м.Радехів Львівської області

про зобовязання повернути майно

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2 адвокат (договір про надання правової допомоги №21-12/2015 від 21.12.2015р.);

від відповідача ОСОБА_3 представник (довіреність б/н від 12.09.2016р.)

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позовні вимоги заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією Тетра Пак до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Галичина про зобовязання повернути майно. Зокрема позивач у позовній заяві просить: зобовязати Приватне акціонерне товариство Галичина повернути Товариству з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією Тетра Пак шляхом передання за актом приймання-передачі наступне майно:

- пакувальний автомат TFA/3, серійний номер 15017/01951 (1 шт.);

- конвеєрна система (1 шт.);

- обладнання SOCO (1 шт.);

- ОСОБА_4 ОСОБА_5 (Tetra Therm Aseptic Flex), модуль обробки молока, потужність 4000 л/г, серійний номер T (1 шт.);

- гомогенізатор ОСОБА_6 1 (Tetra Alex 20), 4000 л/г, 30 кВт, серійний номер НОМЕР_1 (1 шт.);

- станція мийки ОСОБА_7 1 (Tetra Alcip), 15 000 л/г (1 шт.);

- монтажні матеріали (1 наб., вкл.нерж.труби, кабелі).

Ухвалою суду від 15.07.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 02.08.2016р. Ухвалою суду від 02.08.2016р. розгляд справи відкладено на 06.09.2016р. Ухвалою суду від 06.09.2016р. продовжено строк розгляду спору та відкладено розгляд справи на 20.09.2016р.

Представник позивача подав пояснення по справі (вх.№37195/16 від 19.09.2016р.), а також заяву (вх.№37358/16 від 20.09.2016р.) про стягнення з відповідача судових витрат на послуги адвоката в розмірі 29 000,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав зазначених у поданому відзиві (вх.№35699/16) на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази та заслухавши представників сторін, суд, -

встановив:

01.12.2008р. між Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією Тетра Пак (продавець) та Закритим акціонерним товариством Галичина (покупець), правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство Галичина укладено договір №51-08-62 OD, відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує на умовах товарного кредиту та зобовязується сплатити за обладнання ОСОБА_8, перераховане у специфікації, яка додається до цього договору як додаток-1 та є невідємною частиною цього договору.

До вказаного договору було укладено додаткову угоду №1 від 31.08.2010р. та додаткову угоду №2 від 05.12.2013р., якими частково внесено зміни до договору.

Відповідно до п.2.1. договору, у редакції додаткової угоди № 2, загальна його вартість становить 8 304 927,00 грн., без урахування ПДВ та інших відповідних та застосованих податків, що на дату 01.12.2008р. становить еквівалент 948 777,00 євро та підлягає коригуванню відповідно до пункту 3 цього договору.

Згідно із п.3.1. договору порядок оплати обладнання встановлений цим договором та додатком 2 до цього договору. Покупець має сплатити ПДВ відповідно до ставки, та в порядку, передбаченому чинним законодавством. Всі оплати вказані в додатку №2 вказані без ПДВ. Згідно додатку 2 встановлено графік платежів.

Пунктом 3.3.договору передбачено, якщо покупець не здійснює першу або будь-яку наступну оплату відповідно до ст.3 цього договору, продавець має право припинити дію цього договору в односторонньому порядку. Якщо обладнання вже передане покупцю, то покупець за свій рахунок зобовязаний повернути продавцю обладнання протягом 10 робочих днів з моменту одержання від продавця відповідної письмової вимоги.

Відповідно до 3.4. договору продавець має право стягувати штрафні санкції на будь-яку затриману оплату або за порушення строків, вказаних в п.3.3. в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу або від вартості несвоєчасно поверненого обладнання за кожен день прострочення. Крім того, продавець має право вимагати від покупця сплати заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та процентів річних за весь час прострочення в порядку, встановленому чинним законодавством України.

Як зазначає позивач, він на виконання умов договору та додаткових договорів до нього поставив відповідачу обладнання загальною вартістю 10 382 486,63 грн. (з ПДВ). Однак, як стверджує позивач, відповідач не виконував належним чином свої зобовязання з оплати придбаного у позивача з розстроченням платежу обладнання у встановлені договором та додатком №2 до нього (з врахуванням змін та доповнень) строки, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 7 585 052,44 грн.

Як зазначено у позовній заяві, на підставі п.3.3. договору та ч. 2 ст.695 ЦК України позивач направив відповідачу повідомлення-вимогу, якою повідомив відповідача про припинення (розірвання) в односторонньому порядку договору та вимагав повернути (передати) обладнання.

Так, згідно повідомлення-вимоги про припинення (розірвання) в односторонньому порядку (відмову від) договору № 51-08-62 OD від 01.12.2008р. та повернення обладнання № 42 від 16.05.2016р., позивач повідомив відповідача про припинення (розірвання) в односторонньому порядку (відмову від) договору № 51-08-62 OD від 01.12.2008р. у звязку з не здійсненням відповідачем у встановлені договором строки чергових оплат та вимагав повернути обладнання.

Однак, як зазначає позивач, відповідачем вказане зобовязання не виконане, а саме обладнання позивачу не повернуто і використовується відповідачем. Враховуючи наведене позивач звернувся до господарського суду Львівської області та просить зобовязати Приватне акціонерне товариство Галичина повернути Товариству з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією Тетра Пак шляхом передання за актом приймання-передачі наступне майно:

- пакувальний автомат TFA/3, серійний номер 15017/01951 (1 шт.);

- конвеєрна система (1 шт.);

- обладнання SOCO (1 шт.);

- ОСОБА_4 ОСОБА_5 (Tetra Therm Aseptic Flex), модуль обробки молока, потужність 4000 л/г, серійний номер T (1 шт.);

- гомогенізатор ОСОБА_6 (Tetra Alex 20), 4000 л/г, 30 кВт, серійний номер НОМЕР_1 (1 шт.);

- станція мийки ОСОБА_7 1 (Tetra Alcip), 15 000 л/г (1 шт.);

- монтажні матеріали (1 наб., вкл.нерж.труби, кабелі).

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представників позивача та відповідача, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст.692 ЦК України визначено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Статтями 694, 695 ЦК України визначено порядок продажу товару в кредит та особливості оплати товару з розстроченням платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.12.2008р. між Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією Тетра Пак (продавець) та Закритим акціонерним товариством Галичина (покупець), правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство Галичина укладено договір № 51-08-62 OD, відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує на умовах товарного кредиту та зобовязується сплатити за обладнання Тетра-Пак, перераховане у специфікації, яка додається до цього договору як додаток-1 та є невідємною частиною цього договору.

Факт поставки (передання) обладнання відповідачу підтверджується видатковими накладними № НОМЕР_2 та НОМЕР_3 від 25.09.2009р., акту приймання-передачі обладнання та послуг від 25.05.2009р. та акту прийняття від 25.05.2009р. Відповідачу також виставлялись рахунки на оплату.

Як зазначає позивач, він на виконання умов договору та додаткових договорів до нього поставив відповідачу обладнання загальною вартістю 10 382 486,63 грн. (з ПДВ). Однак, як стверджує позивач, відповідач не виконував належним чином свої зобовязання з оплати придбаного у позивача з розстроченням платежу обладнання у встановлені договором та додатком №2 до нього (з врахуванням змін та доповнень) строки, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 7 585 052,44 грн.

Відповідно до бухгалтерської довідки позивача від 06.07.2016р., від відповідача згідно договору №51-08-62 OD від 01.12.2008р. надійшло коштів у розмірі 4 028 927,32 грн., останній платіж було здійснено 04.07.2014р.

Пунктом 3.3.договору передбачено, якщо покупець не здійснює першу або будь-яку наступну оплату відповідно до ст.3 цього договору, продавець має право припинити дію цього договору в односторонньому порядку. Якщо обладнання вже передане покупцю, то покупець за свій рахунок зобовязаний повернути продавцю обладнання протягом 10 робочих днів з моменту одержання від продавця відповідної письмової вимоги.

Як зазначено у позовній заяві, на підставі п.3.3. договору та ч. 2 ст.695 ЦК України позивач направив відповідачу повідомлення-вимогу, якою повідомив відповідача про припинення (розірвання) в односторонньому порядку договору та вимагав повернути (передати) обладнання.

Так, згідно повідомлення-вимоги про припинення (розірвання) в односторонньому порядку (відмову від) договору № 51-08-62 OD від 01.12.2008р. та повернення обладнання № 42 від 16.05.2016р., позивач повідомив відповідача про припинення (розірвання) в односторонньому порядку (відмову від) договору № 51-08-62 OD від 01.12.2008р. у звязку з не здійсненням відповідачем у встановлені договором строки чергових оплат та вимагав повернути обладнання.

Відповідно до ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч.3 ст.651 ЦК України).

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що сторонами у додатку 2 до договору було погоджено графік розрахунків за придбане обладнання, до якого вносилися зміни згідно додаткових угод № 1 від 31.08.2010р. та № 2 від 05.12.2013р. Відтак, як відзначає відповідач, для правильного вирішення спору необхідно, зокрема, встановити факт порушення ПрАТ «Галичина» строків розрахунків на момент надіслання позивачем вимоги повідомлення № 42 від 16.05.2016р. про припинення (розірвання) в односторонньому порядку (відмову від) договору.

При цьому, відповідач звертає увагу, що ухвалою господарського суду Львівської області від 24.11.2015р. у справі № 914/3734/15 порушено провадження у справі про банкрутство ПрАТ «Галичина», введено мораторій про задоволення вимог кредиторів боржника та введено процедуру розпорядження майном ПрАТ «Галичина», внаслідок чого в силу ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» зупинено, а відтак відстрочено виконання відповідачем грошових зобовязань, зокрема, перед позивачем. Таким чином, як зазначає відповідач, раніше погоджені сторонами у договорі строки розрахунків за придбане обладнання були відстрочені на невизначений час ухвалою господарського суду Львівської області від 24.11.2015р. у справі № 914/3734/15, а отже станом на 16.05.2016р., тобто на дату надіслання вимоги про припинення (розірвання) в односторонньому порядку (відмови від) договору, був відсутній факт порушення строків оплати відповідачем за придбане у позивача обладнання. За таких обставин, як зазначає відповідач, повідомлення-вимога не тягне за собою ніяких правових наслідків у вигляді припинення договору та обовязку повернути раніше придбане обладнання.

Натомість, у поясненнях по справі (вх. 37195/16 від 19.09.2016р.) позивач зазначає, що зобовязання відповідача повернути позивачу майно відповідно до ч.2 ст. 695 ЦК України, не є грошовим, а вважається речовим (майновим) зобовязанням, до того ж яке виникло до введення мораторію.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 697 ЦК України встановлено, що договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. У цьому разі покупець не має права до переходу до нього права власності розпоряджатися товаром, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із призначення та властивостей товару. Якщо покупець прострочив оплату товару, продавець має право вимагати від нього повернення товару. Продавець має право вимагати від покупця повернення товару також у разі ненастання обставин, за яких право власності на товар мало перейти до покупця.

Слід зазначити, що договір №51-08-62 OD від 01.12.2008р., укладений між позивачем та відповідачем, не містить умов згідно яких право власності на переданий товар зберігається за продавцем (позивачем) до моменту повної оплати товару покупцем (відповідачем). Водночас зі змісту п.14.4. та п.14.5. договору вбачається, що відповідач без письмової згоди позивача частково обмежений розпоряджатися майном, зокрема, передавати право власності на нього, відтак таке право власності з моменту передання товару позивачем належить відповідачу, зокрема в силу ст. 334 ЦК України, оскільки іншого договором не встановлено, і вказані обмеження щодо розпорядження майном встановлені за погодженням сторін, тобто не в силу Закону.

Відповідно до частин ст. 694 ЦК України, договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу (ч.1). Якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару (ч.4). З моменту передання товару, проданого в кредит, і до його оплати продавцю належить право застави на цей товар (ч.6).

Статтею 695 ЦК України визначено, що договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу (ч.1). Істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів. Якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару (ч.2). До договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу застосовуються положення частин третьої, п'ятої та шостої статті 694 цього Кодексу (ч.3).

Відтак, як вбачається з ч.6 ст.694 та ч.3 ст.695 ЦК України, з моменту передання товару, проданого в кредит, і до його оплати, продавцю належить право застави на цей товар, і суд вважає, що реалізація права на повернення товару проданого в кредит, можлива у випадку якщо право власності на товар зберігається за продавцем до моменту його повної оплати покупцем, як це вбачається зі змісту статті 697 ЦК України.

Якщо позивач відмовився від договору і вимагає повернення речі, то не будучи її власником він має обґрунтувати своє право на витребування речі від власника. Сама по собі конструкція ч.2 ст.695 ЦК України, в контексті з іншими інститутами цього Кодексу, не відновлює право позивача отримати від покупця проданий товар назад у власність, тому позовна вимога зобовязати повернути річ є декларацією. В будь-якому випадку, без позбавлення покупця права власності на продану річ, та без визнання за продавцем права власності на неї на підставах встановлених законом, право продавця у разі несплати йому коштів за товар не може бути відновлене (Постанова Вищого господарського суду України від 07.02.2008р. у справі № 14/44).

Поняття «право застави» визначено у ст. 572 ЦК України, відповідно до якої в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 574 ЦК України, застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 ст.589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст.590 ЦК України).

Згідно п.8 ч.1 ст.346 ЦК України, право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника, і відповідно право застави, як це зазначено у п.4 ч.1 ст.593 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 28 Закону України «Про заставу, припиняється у разі набуття (придбання) заставодержателем права власності на предмет застави.

З підстав та предмету позову вбачається, що позивач звернувся до суду з позовною вимогою повернути йому проданий ним товар у кредит, проте, суд звертає увагу, що реалізувати таке право, за обставин наведених вище, позивач може виключно з дотриманням законодавчо встановлених правових механізмів, які передбачені, зокрема, у параграфі 6 глави 49 Цивільного кодексу України, Закону України «Про заставу» та регулюють правовідносини між заставодержателем та заставодавцем, оскільки такі правовідносини у сторін з моменту передання товару та враховуючи умови договору №51-08-62 OD від 01.12.2008р. виникли в силу ст. 574, ч.6 ст.694 та ч.3 ст.695 ЦК України, і як зазначено у ст. 572 ЦК України, у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, кредитор (заставодержатель) має право одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави), шляхом звернення стягнення на предмет застави (ст. 590 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про заставу»).

Стосовно ч.1 ст.1212 ЦК України, про необхідність застосування якої зазначено позивачем у позовній заяві суд зазначає наступне.

Так, позивач відзначає, що після одержання відповідачем повідомлення про односторонню відмову позивача від договору, договір був відповідно розірваний і у відповідача виникло зобовязання повернути майно. Натомість до цього часу, як зазначає позивач, обладнання не повернуто і використовується відповідачем без будь-якої на те правової підстави.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Однак, суд звертає увагу, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу (Постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 р. у справі N 6-88цс13).

Відтак, враховуючи обставини встановлені судом, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, беручи до уваги предмет та підстави позову, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позову, а відповідно позов про зобовязання ОСОБА_1 акціонерне товариство Галичина повернути Товариству з обмеженою відповідальністю з іноземною інвестицією Тетра Пак майно задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, оплачений судовий збір та витрати на послуги адвоката покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

підписано 26.09.2016р.

Суддя Петрашко М.М.