КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2016 р. Справа№ 910/10830/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Сітайло Л.Г.

Калатай Н.Ф.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників:

від апелянта Куліков Г.І.

від позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4

від відповідача Сіднєнко О.Л.

від третьої особи не з'явився.

розглянувши матеріали апеляційної скарги

Товариства з обмеженою відповідальністю "КП-Комфорт"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2013 року

у справі № 910/10830/13 (головуючий суддя Підченко Ю.О., судді: Мандичев Д.В., Івченко А.М.)

за позовом ОСОБА_3, м. Дніпропетровськ

до Фонду державного майна України, м. Київ

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Колективне підприємство "Промінь", м. Дніпропетровськ

про визнання приватизації недійсною та виключення гуртожитку з переліку нерухомого майна, яке передавалося у власність Організації орендарів, створеній колективом Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвої фірми "Оріль", -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.11.2013 року у справі №910/10830/13 (судді: Підченко Ю.О., Мандичев Д.В., Івченко А.М.) за позовом ОСОБА_3 до Фонду державного майна України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Колективного підприємства "Промінь" про визнання приватизації недійсною та виключення гуртожитку з переліку нерухомого майна, яке передавалося у власність Організації орендарів, створеній колективом Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвої фірми "Оріль", в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "КП-Комфорт" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило поновити строк апеляційного оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2013 року у справі № 910/10830/13, прийняти апеляційну скаргу до розгляду, скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким припинити провадження у даній справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2016 року (судді: Агрикова О.В., Рудченко С.Г., Коротун О.М.) клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "КП-Комфорт" про відновлення пропущеного процесуального строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2013 року у справі № 910/10830/13 відхилено, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КП-Комфорт" повернуто без розгляду.

Не погоджуючись з прийнятою судом апеляційної інстанції ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "КП-Комфорт" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просило суд її скасувати, як таку, що ухвалена з порушенням норм процесуального права, і направити справу для розгляду апеляційної скарги до Київського апеляційного господарського суду.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.06.2016 р. касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КП-Комфорт" задоволено. Скасовано ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2016 у справі № 910/10830/13. Справу № 910/10830/13 передано на розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/10830/13, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "КП-Комфорт", передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Баранець О.М., судді: Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.07.2016 р. Товариству з обмеженою відповідальністю "КП-Комфорт" відновлено строк подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2013 року у справі № 910/10830/13, прийнято її до розгляду, порушено апеляційне провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Баранець О.М.; судді: Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г.

Розпорядженням начальника відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду № 09-52/3370/16 від 25.07.2016 р. справу № 910/10830/13, у зв'язку із перебуванням судді Сітайло Л.Г., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25, 2.3.49 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 25.07.2016 р., справу № 910/10830/13 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя: Баранець О.М., судді: Пашкіна С.А., Кропивна Л.В.

У судове засідання 26.07.2016 р. представник третьої особи не з'явився.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2016 р. розгляд справи було відкладено на 13.09.2016 р.

26.07.2016 р. через відділ документального забезпечення представник апелянта подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

26.07.2016 р. через відділ документального забезпечення позивач подала письмові пояснення.

07.09.2016 р. через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів представник апелянта подав письмові додаткові пояснення до апеляційної скарги.

12.09.2016 р. через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Розпорядженням начальника відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду № 09-52/4576/16 від 12.09.2016 р. справу № 910/10830/13, у зв'язку із перебуванням суддів Пашкіної С.А. та Кропивної Л.В., які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25, 2.3.49 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Згідно із протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 12.09.2016 р., справу № 910/10830/13 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя: Баранець О.М., судді: Ропій Л.М., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2016 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КП-Комфорт" прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя: Баранець О.М., судді: Ропій Л.М., Сітайло Л.Г.

13.09.2016 р. позивач, представники апелянта, відповідача та третьої особи у судове засідання з'явились.

Позивач у судовому засіданні заявила усне клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із поганим самопочуттям. Розгляд справи відкладено на 27.09.2016 року.

Розпорядженням начальника відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду № 09-52/5095/16 від 26.09.2016 р. справу № 910/10830/13, через припинення повноважень у зв'язку із звільненням у відставку судді Ропій Л.М., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), відповідно до підпунктів 2.3.25, 2.3.49 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Згідно із протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 26.09.2016 р., справу № 910/10830/13 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя: Баранець О.М., судді: Калатай Н.Ф., Сітайло Л.Г.

Представником третьої особи подані клопотання про відкладення розгляду справи, про залучення іншого відповідача та про припинення провадження у справі. Дані клопотання відхилено колегією суддів, у зв'язку з відсутністю правових підстав для задоволення останніх.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2016 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КП-Комфорт" прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя: Баранець О.М., судді: Калатай Н.Ф., Сітайло Л.Г.

В судове засідання 27.09.2016 року представник третьої особи не з'явився.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представника третьої особи, враховуючи що останній належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалав даної справи, позивач звернуся з позовом в якому просив: - визнати недійсною приватизацію у складі цілісного майнового комплексу -Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвої фабрики "Оріль" (м. Дніпропетровськ, вул. Ю.Фучіка, 18), гуртожитку, який знаходиться за адресою: вул. Набережна Перемоги, 46 у м. Дніпропетровську, здійснену шляхом викупу на підставі договору купівлі-продажу КП-151 від 08.09.1993;

- виключити гуртожиток за адресою: вул. Набережна Перемоги, 46 у м. Дніпропетровську з Переліку нерухомого майна, яке передавалося у власність Організації орендарів, створеною трудовим колективом Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвої фірми "Оріль".

Позов мотивовано тим, що гуртожиток не був проданий у складі цілісного майнового комплексу; розшифровка основних засобів по залишковій вартості не містить скріпленого печаткою підпису уповноваженої посадової особи Фонду державного майна України; інвентаризаційні описи основних засобів не містить у собі спірного гуртожитку; з акта оцінки вартості цілісного майнового комплексу не вбачається, що до складу майна, яке підлягало оцінці, включений гуртожиток.

Так, позивач згідно даних паспорта громадянина України проживає в гуртожитку за адресою: вул. Набережна Перемоги, 46 у м. Дніпропетровську. Даний гуртожиток до 1993 р. на праві повного господарського відання належав організації орендарів Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвої фірми "Оріль".

27.08.1993 року представником Фонду державного майна України був складений акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу та затверджений наказом Голови Фонду державного майна України від 30.08.1993 № 24-ДУ.

08.09.1993 року між Фондом державного майна України (Продавець) та організацією орендарів, створеною трудовим колективом Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвої фірми "Оріль" (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу № КП-151, відповідно до умов якого продавець продав, а покупець купив цілісний майновий комплекс - Дніпропетровську виробничо-торгівельну взуттєву фірму "Оріль", яка знаходиться в м. Дніпропетровську по вул. Ю. Фучіка, 18, вартістю 2001848 тис.крб, зданий їй в оренду з правом викупу, на земельній ділянці 6,4768 га.

За умовами пункту 1.3 Договору право власності на цілісний майновий комплекс Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвої фірми "Оріль", що приватизується, переходить до Покупця з моменту підписання сторонами договору купівлі-продажу. До цього часу державне майно знаходиться у Покупця на праві повного господарського відання.

На підставі акта прийому-передачі від 28.10.1993 року Продавець передав, а Покупець прийняв майно за договором купівлі-продажу № КП-151.

Згідно довідки № 12/8-831 від 16.06.1995 регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, АТ "Оріль" є власником цілісного майнового комплексу.

Розшифровкою основних засобів по залишковій вартості на 28.10.1993 року, що є невід'ємною частиною Договору № КП-151 від 08.09.1993 року визначено перелік обладнання, будівель та споруд, які ввійшли до складу державного майна, що підлягало викупу відповідно до договору купівлі-продажу № КП-151 та передано у власність закритому акціонерному товариству "Оріль". Згідно п. 62 розшифровки, до переліку ввійшов також гуртожиток по вул. Набережна Перемоги, 46 у м. Дніпропетровську.

28.12.1993 року за реєстраційним № П-138 Головою Фонду державного майна України видано свідоцтво про власність, яке підтверджує право власності на цілісний майновий комплекс за Покупцем згідно умов договору купівлі-продажу та акта прийому-передачі.

12.03.1997 року АТ "Оріль" було видане реєстраційне посвідчення на об'єкт нерухомого майна, яке належить юридичним особам, згідно якого гуртожиток літ. А-12, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 46 зареєстровано за АТ "Оріль" на підставі договору купівлі-продажу, про що було зроблено запис в реєстровій книзі № 2ЖЮ за реєстровим № 28.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.09.2012 у справі № 22-ц/490/5791/12 за результатами нового розгляду даної справи рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.04.2010 скасовано, постановлено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ТОВ ДП "Комфорт" до ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та Фонду державного майна України про визнання права власності.

Позивач звернувся з даним позовом, оскільки вважає, що приватизація гуртожитку на вул. Набережна Перемоги, 46 у м. Дніпропетровську відбулась незаконно.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої ст. 127 Житлового кодексу Української РСР (у відповідній редакції) для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Згідно п. 2 ст. 3 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" дія цього Закону не поширюється на: приватизацію об'єктів державного земельного та житлового фондів, а також об'єктів соціально-культурного призначення, за винятком тих, які належать підприємствам, що приватизуються.

Відповідно до ст. 130 Житлового кодексу України порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Стаття 131 цього кодексу визначає, що відповідно до законодавства Союзу РСР Примірне положення про гуртожитки затверджується Радою Міністрів Української РСР, міністерствами, державними комітетами і відомствами СРСР за погодженням з відповідними профспілковими і комсомольськими органами.

Згідно п. 3 Примірного положення про гуртожитки, під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Переобладнання жилих будинків під гуртожитки провадиться з дозволу виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів.

Разом з цим виходячи з дійсних обставин справи, до початку приватизації та після її завершення спірний гуртожиток не був у складі цілісного майнового комплексу (підтверджено довідкою характеристикою підприємства "Оріль").

Відповідно до Додаткової угоди про внесення змін та доповнень до Договору оренди державного майна організації орендаторів Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвої фірми "Оріль" від 02.09.1993 встановлені об'єкти, які входять до складу орендованого майна та підлягають особливому режиму приватизації житлові будинки на суму 230 тис.крб.

Об'єкти соціально-побутового значення, в тому числі і спірний гуртожиток по вул. Набережної Перемоги, 46 у м. Дніпропетровську вміщені у довідку - характеристику організації орендаторів Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвої фірми "Оріль", які не відносилися до переліку документів, необхідних під час приватизації гуртожитку. Довідка-характеристика не є доказом в розумінні вимог статті 36 ГПК України, і не впливає на предмет спору (фактично змінений позивачем).

Разом з цим розшифровка основних засобів по залишкової вартості станом на 28.10.1993 відсутня у матеріалах приватизаційної справи. Натомість, під час звернення позивача з позовом до суду її приєднано до матеріалів справи, де визначена залишкова вартість гуртожитку в сумі 841 102 тис.крб.

Договір купівлі-продажу № КП -151 долучений позивачем до матеріалів справи містить дату його укладення - 08.09.1993, тоді як матеріали приватизаційної справи наданої Фондом державного майна України мають посилання на такий саме договір, однак укладений вже 10.09.1993 р.

У відповідності до ст. 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Відтак, зважаючи на встановлені факти, вимоги правових норм та враховуючи наведене вище, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_3 до Фонду державного майна України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Колективного підприємства "Промінь" про визнання недійсною приватизації у складі цілісного майнового комплексу - Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвої фабрики "Оріль" (м. Дніпропетровськ, вул. Фучіка, 18), гуртожитку, який знаходиться за адресою: вул. Набережна Перемоги, 46 у м. Дніпропетровську, здійснену шляхом викупу на підставі договору купівлі-продажу КП-151 від 08.09.1993; виключення гуртожитку за адресою: вул. Набережна Перемоги, 46 у м. Дніпропетровську з Переліку нерухомого майна, яке передавалося у власність Організації орендарів, створеною трудовим колективом Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвої фірми "Оріль" - слід відмовити у зв'язку з необгрунтованістю його заявлення, виходячи з дійсних обставин справи.

Законом України "Про Загальнодержавну цільову програму передачі гуртожитків у власність територіальних громад 2012-2015" від 21.06.2012 № 4995 - VI передбачена можливість передачі гуртожитків у власність територіальних громад для забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків. Тобто мешканці спірного гуртожитку мають можливість реалізувати свої житлові права. Позивач повинен звернутися до територіальної громади (міського голови) з метою передачі спірного гуртожитку до комунальної власності та взяття безкоштовно на баланс органу місцевого самоврядування. За наслідками розгляду позову гуртожиток залишається в державній власності, а потім передається з урахуванням вимог Закону до комунальної власності.

Згідно ст. 66 ГПК України (в редакції на 26.11.2013 року.) господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Пунктом 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України особа №16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" роз'яснено, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Однак відповідачем не обгрунтовано належними та допустимими доказами необхідності застосування заходів до забезпечення позову, відтак судом першої інстанції з урахуванням викладеного відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про застосування заходів до забезпечення позову, що полягають в накладенні арешту на нерухоме майно - будівлю гуртожитку літ. А-12, що розташована по вул. Набережна Перемоги, 46 у м. Дніпропетровську.

Щодо заяви третьої особи у справі про застосування позовної давності господарський слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 6 перехідних положень Цивільного кодексу України правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно частини третьої ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Таким чином законодавець встановлює, що коли суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів установить, що право позивача про захист якого він просить відповідачем не порушено, приймається рішення про відмову у задоволенні позову саме з цих підстав, а не через пропуск строку позовної давності. Разом з цим, якщо буде встановлено, що право позивача порушено і строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд приймає рішення, яким відмовляє в позові у зв'язку із закінченням позовної давності, а у випадку визнання причин пропуску цього строку поважними - порушене право має бути захищене.

З введенням нового ЦК України 2003р. суд може застосувати строк позовної давності тільки за заявою сторони у спорі (частина четверта ст. 267 ЦК України). Така заява стане підставою для відмови у позові, коли суд не визнає причину пропуску строку поважною. По старому ЦК України 1963р. суд був зобов'язаний застосувати позовної давності незалежно від заяв та волевиявлення сторін. Разом з цим суд зауважує, що права позивача порушені, своїми діями він проявляв дбайливість щодо його захисту.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Будинок № 49 по вул. Набережна Перемоги у м. Дніпропетровську має статус гуртожитку. Право власності на означену будівлю було зареєстроване Комунальним підприємством Дніпропетровське бюро технічної інвентаризації за Акціонерним товариством "Оріль" на підставі договору купівлі-продажу КП-151 від 08.09.1993 р. та переліку /розшифровки/ від 28.10.1993 р. обладнання, будівель та споруд, що увійшли до складу майна, про що свідчить лист КП ДМБТІ від 11.05.2002 року за № 2671 окрім частини приміщень підвалу та 1-го поверху, що перейшло у власність КП "Промінь ".

В подальшому АТ «Оріль» було перетворене на ЗАТ «Оріль». В свою чергу, ЗАТ «Оріль» відчужило будівлю гуртожитку Дочірньому підприємству «Оріль».

Право власності за ДПІ «Оріль» на означену будівлю було зареєстроване КП ДМБТІ на підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.02.2007 р. по справі № 14/51-07(41/36-07).

26.02.2008 року Господарський суд Дніпропетровської області прийняв рішення по справі № 39/97-08 за позовом ТОВ "ДП Комфорт" до Дочірнього підприємства "Оріль".

Судові рішення, на підставі яких було визнане право власності на будівлю гуртожитку за ДП «Оріль» та ТОВ ДП «Комфорт» у подальшому були скасовані Вищим господарським судом України; справи направлені на новий розгляд до суду першої інстанції.

13.11.2008 року Постановою Вищого господарського суду України по справі № 14/51- 07(41/36-07) за касаційною скаргою Фонду державного майна України рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14 лютого 2008 року у справі № 14/51-07 (41/36-07) за позовом Дочірнього підприємства "Оріль" до ЗАТ "Оріль" про визнання права власності на будівлю гуртожитку за ТОВ ДП «Комфорт» було скасоване, матеріали справи скеровані для нового розгляду до Господарського суду Дніпропетровської області.

Постановою Вищого господарського суду від 18.02.2009 року у справі №39/97-08 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2008 р. у справі № 39/97-08 за позовом ТОВ «ДП «Комфорт» до Дочірнього підприємства «Оріль» було скасоване за касаційною скаргою на означене судове рішення Фонду державного майна України; Матеріали справи скеровані для нового розгляду до Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.04.2009 року у справі № 16/91-09(39/97-08) провадження у справі припинене у зв'язку з припиненням юридичної особи - ДП «Оріль» - Відповідача у справі.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.04.2009 року у справі № 11/25-09(14/51-07(41/36-07)) провадження у справі припинене у зв'язку з припиненням юридичної особи - ЗАТ «Оріль» - Відповідача у справі.

Станом на день розгляду справи № 910/10830/13 право власності на оспорювану будівлю гуртожитку було зареєстроване за ТОВ «ДП «Комфорт» на підставі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2008 року у справі № 39/97-08, скасованого Вищим господарським судом України; ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15.04.2009 року у справі № 16/91-09 (39/97-08) провадження у справі припинене у зв'язку з ліквідацією ДП «Оріль».

04.04.2012 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2010 року, рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 грудня 2010 року скасовані. Провадження у справі в частині позовних вимог до Фонду державного майна України, ТОВ "ДП Комфорт" про визнання приватизацію недійсною закрите. Підставою закриття провадження в означеній частині слугувало те, що спір стосується приватизації державного майна, а не приватизації державного житлового фонду, тому цей спір підсудний господарським судам. В частині визнання права власності за ТОВ «ДП «Комфорт» справа направлена на повнії розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2012 року ТОВ "ДП Комфорт" відмовлено в задоволенні позову про визнання за ним права власності на будівлю гуртожитку розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 46.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "ДП Комфорт" на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2012 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ відмовлено ухвалою від 21 січня 2013 року.

Рішенням господарського суду м. Києва від 26.11.2013 року у справі №910/10830/13 за позовом ОСОБА_3 до Фонду державного майна України за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору було встановлено, що до початку приватизації Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвої фірми «Оріль» та після її завершення спірний гуртожиток по вул. Набережна Перемоги, 46 не був у складі цілісного майнового комплексу.

Дослідивши надані ФДМУ матеріали приватизаційної справи цілісного майнового комплексу Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвої фірми "Оріль", суд першої інстанції не встановив наявності в даній приватизаційній справі документів, які б підтверджували факт включення гуртожитку до складу цілісного майнового комплексу Дніпропетровської виробничо- торгівельної взуттєвої фірми "Оріль", з огляду на що цілком законно, у повному обсязі встановивши фактичні обставини справи, відмовив у позові.

В матеріалах справи наявні докази того, що позивач на законних підставах більше п'яти років проживає в гуртожитку по вул. Набережна Перемоги, 46 у м. Дніпропетровську.

Відповідно позивач мала право вважати, що її права та законні інтереси порушено приватизацією гуртожитку.

Результати прокурорської перевірки не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 12 ГПК України, господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, за виключенням спорів про приватизацію державного житлового фонду.

У даному конкретному випадку підставою позову є включення гуртожитку до складу цілісного майнового комплексу Дніпропетровської виробничо-торгівельної взуттєвої фірми "Оріль" в процесі його приватизації шляхом викупу. Тобто, гуртожиток у даному спорі виступає не як об'єкт державного житлового фонду, а як частина цілісного майнового комплексу, що був приватизований шляхом викупу організацією орендарів.

З метою однакового і правильного визначення підвідомчості і підсудності справ господарським судам, Пленум Вищого господарського суду України у Постанові № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» надав судам наступні роз'яснення.

Господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані з:

- приватизацією державного та комунального майна (крім спорів про приватизацію державного житлового фонду), в тому числі спори про визнання недійсними відповідних актів органів місцевого самоврядування та органів приватизації, а також спори зі справ, що виникають з корпоративних відносин. З огляду на приписи частини другої статті 1 та статті 12 ГПК зазначені справи підвідомчі господарським судам і в тому разі, якщо с торонами в судовому процесі виступають фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Таким чином, враховуючи висновки суду першої інстанції у справі №910/10830/13, викладені в судовому рішенні, колегія суддів зазначає, що судом неодноразово були досліджені всі фактичні обставини та матеріали справи (в тому числі оригінал приватизаційної справи) і достовірно встановлено, що виходячи з дійсних обставин справи, до початку приватизації та після її завершення спірний гуртожиток не був у складі цілісного майнового комплексу (підтверджено довідкою характеристикою підприємства "Оріль"), що є підставою для відмови в позові.

Наведені факти чи і обставини справи знайшли своє відображення в оспорюваному судовому рішенні. Отже, судом першої інстанції всебічно і повно встановлені фактичні обставини справи і прийнято законне і обгрунтоване судове рішення, а аргументи і доводи апеляційної скарги є безпідставними та законодавчо не обгрунтованими, з огляду на що не спроможні спростувати висновки суду першої інстанції.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про відмову у позові.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2013 року у справі №910/10830/13 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 910/10830/13 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови направити сторонам та третій особі.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді Л.Г. Сітайло

Н.Ф. Калатай