ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2016 р. Справа № 909/575/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Фрич М. М., секретар судового засідання Вакалюк А. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства

"Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до відповідача: Комунального підприємства "Коломиятеплоенергія"

пр. Привокзальна, 15, м. Коломия, Івано-Франківська область, 78200

про стягнення заборгованості в сумі 1 742 069,12 грн., з яких 84 277,34 грн. - три проценти річних та 1 657 791,78 грн. - інфляційні втрати

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - представник, (довіреність №14-182 від 15.07.2014 р.);

від відповідача: ОСОБА_2 - представник, (довіреність №2 від 10.03.2016 р.).

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало позов до Комунального підприємства "Коломиятеплоенергія" про стягнення заборгованості в сумі 1 742 069,12 грн., з яких 84 277,34 грн. - три проценти річних та 1 657 791,78 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 12.07.2016 р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 27.07.2016 року. Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 27.07.2016 року розгляд справи було відкладено на 06.09.2016 року. Ухвалою суду від 06.09.2016 року продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд справи на 20.09.2016 року. В судовому засіданні 20.09.2016 року судом оголошено перерву у розгляді справи до 26.09.2016 року, про що представники сторін були повідомлені.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задоволити. Представник відповідача проти позову заперечив частково.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив таке.

31.01.2013 року Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Комунальне підприємство "Коломиятеплоенергія" (покупець) уклали договір №13/3711-БО-15 на купівлю-продаж природного газу.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році імпортований природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах договору. За словами позивача на виконання договору продавець з січня 2013 року по грудень 2013 року передав, а покупець отримав природний газ разом на суму 4 840 875, 21 грн.

Як вбачається з позовної заяви відповідач перерахував на рахунок позивача грошові кошти в якості оплати поставленого природного газу в сумі 1 714 733, 80 грн.

За словами позивача стягнення заборгованості та штрафних санкцій за природний газ, поставлений у січні 2013 - грудні 2013 року, а також 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих до 20.01.2015 року вже було предметом розгляду господарського суду Івано-Франківської області по справі №909/252/15.

Згідно позовної заяви позивач заявляє до стягнення 3% річних та інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за природний газ, поставлений у січні 2013 року - грудні 2013 року, за період з 21.01.2015 по 14.12.2015 по зобов'язанню січня 2012 - грудня 2013 року.

Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 84 277, 34 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1 657 791, 78 грн.

Відповідач визнав позов частково, подав суду відзив №134 від 19.09.2016 року (вх.№12989/16 від 20.09.2016 року). У своєму відзиві відповідач вказав на те, що 3 % річних на суму 84 277, 34 грн. визнає повністю, інфляційні втрати на суму 1 657 791, 78 грн. визнає тільки на суму 1 322 882, 08 грн. Відповідач пояснив, що різницю на суму 334 909, 70 грн. не визнає так, як вказана сума є нарахованою інфляцією на інфляцію, яка була стягнута за рішенням господарського суду Івано-Франківської області по справі №909/252/15.

Виходячи з матеріалів справи та керуючись вимогами діючого законодавства, суд дійшов в спірному випадку наступних висновків.

За змістом ст.11 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір. Аналогічне правило випливає із ст. 509 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами було укладено договір №13/3711-БО-15 купівлі-продажу природного газу від 31.01.2013 року.

Пунктом 1.1. договору встановлено, що продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, та/або природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Відповідно до Акту приймання-передачі природного газу від 31.01.2013 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на суму 1 059 733, 80 грн., Акту від 28.02.2013 року - на суму 872 517, 48 грн., Акту від 31.03.2013 року - на суму 916 021, 80 грн., Акту від 30.04.2013 року - на суму 292 920, 20 грн., Акту від 31.10.2013 року - на суму 311 722, 20 грн., Акту від 20.11.2013 року - 516 742, 57 грн., Акту від 31.12.2013 року - на суму 871 216, 16 грн., всього на суму 4 840 875, 21 грн. Відповідно до довідки, яка міститься в матеріалах справи відповідач перерахував позивачу 1 714 733, 80 грн.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковий для виконання сторонами. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що стягнення заборгованості та штрафних санкцій за природний газ, поставлений у січні 2013 - грудні 2013 року, а також 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих до 20.01.2015 року вже було предметом розгляду господарського суду Івано-Франківської області по справі №909/252/15.

В спірному випадку, предметом розгляду є стягнення 3% річних та інфляційних втрат нарахованих на суму заборгованості за природний газ, поставлений у січні 2013 - грудні 2013 року, за період з 21.01.2015 року по 14.12.2015 року.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку сума 3% річних становить 84 277, 34 грн., що не заперечується та визнається відповідачем, а відтак підлягає стягненню.

Що стосується вимоги про стягнення 1 657 791, 78 грн. інфляційних втрат, слід вказати таке. Відповідно до поданого відповідачем відзиву, відповідач визнає інфляційні втрати частково - в сумі 1 322 882, 08 грн., вказавши, що сума 334 909, 70 грн. є нарахованою інфляцією на інфляцію, що була стягнута за рішенням господарського суду Івано-Франківської області по справі №909/252/15, в підтвердження чого подав суду зустрічний розрахунок. Позивач доказів в спростування доводів відповідача не надав. За таких обставин, суд приймає до уваги доводи відповідача і приходить до висновку про задоволення вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 1 657 791, 78 грн. частково, а саме в сумі 1 322 882, 08 грн.

Суд, дослідивши подані докази і на підставі цих доказів з урахуванням обставин по справі та діючого законодавства дійшов до висновку про те, що вимоги позивач слід задоволити частково.

Згідно зі ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 32, 43, 49, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути з комунального підприємства "Коломиятеплоенергія" /78200, Івано-Франківська область, м. Коломия, пл. Привокзальна, 15, ідентифікаційний код юридичної особи 38367774/ на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" /01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код юридичної особи 20077720/ три проценти річних в сумі 84 277 грн. 34 коп. (вісімдесят чотири тисячі двісті сімдесят сім гривень тридцять чотири копійки), інфляційні втрати в розмірі 1 322 882 грн. 08 коп. (один мільйон триста двадцять дві тисячі вісімсот вісімдесят дві гривні вісім копійок) та судовий збір в розмірі 58 984 грн. 59 коп. (п'ятдесят вісім тисяч дев'ятсот вісімдесят чотири гривні п'ятдесят дев'ять копійок).

Видати наказ після вступу рішення в законну силу.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.09.16

Суддя Фрич М. М.