ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2016 р.Справа № 922/2517/16

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Присяжнюка О.О.
при секретарі судового засідання Косма К.І.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго" м. Харків
до Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова, м. Харків , 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Військова частина А-1451, м. Харків.
про стягнення коштів
за участю представників:
позивача - Бєлая І.М. (дов.№01-16юр/3221);

відповідача - Сумцова Н.В. (дов.№3787 від 01.08.16);

3-ї особи - Черепов К.В. (дов.№225/11/9 від 11.01.16).

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія "Харківобленерго" (позивач) звернулася до господарського суду із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова (відповідача) 2227,59 грн., з яких: пеня в розмірі 2086,42та 3% річних в розмірі 141,17 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань за договором про постачання електричної енергії № 763-069 від 01.08.2004 р. Позивач також просить суд стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

Ухвалою. господарського суду від 01.08.2016року порушено провадження у справі№922/2517/16, залучено до участі у справі Військову частину НОМЕР_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, розгляд справи призначено на 11.08.2016року .

В судовому засіданні 11.08.2014року оголошено перерву до 13.09.2016року, з метою підготовки відповідачем відзиву на позовну заяву .

В судовому засіданні 13.09.2016 року оголошено перерву до 20.09.2016року, з метою надання позивачем додаткових правових обгрунтувань щодо нарахованих штрафних санкцій, а саме пені.

Представник позивача в судовому засіданні 20.09.2016року підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі, через канцелярію господарського суду надав додаткові письмові пояснення по справі(вх.№30118 від 13.09.2016 року та вх.№30954 від 20.09.2016 року), в яких позивач, зокрема, вкотре зауважив, що п. 4.2.1 Договору сторони погодили інший період нарахування пені, а саме, за весь період часу, протягом якого не виконане зобов`язання по сплаті, з огляду на що позивач не обмежений шестимісячним періодом нарахування пені (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позов (вх.№29703від 12.09.2016 р.) просить суд зменшити розмір пені на 90%, посилаючись на те, що установа відповідача є неприбутковою, фінансується з Державного бюджету України та сплачує заборгованість по мірі надходження бюджетних коштів на її рахунки. Відповідач також зазначив, що на теперішній час всі кошти, які є в наявності у Міністерства оборони України, спрямовані на підвищення обороноздатності країни, крім того відповідач у відзиві на позовну заяву, зазначив, що відповідно до положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, позивач має право заявляти до стягнення пеню, нараховану за шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, відповідач вважає, що обґрунтованим для нарахування пені є період з листопада - грудень 2015 рік та березень - квітень 2016 рік.

Представник позивача проти клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90% заперечує.

Представник третьої особи у судовому засіданні у письмових поясненнях на позов (вх.№26656 від 11.08.2016 р.), посилаючись на норми ч.6 ст.232 ГК України, вважає, що останнім місяцем за який нараховується пеня повинен бути січень 2016 року, та просить суд зменшити пеню на 90%.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вивчивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.

Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Нормами частини 2 статті 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до частини 2 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються законами України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" та "Про електроенергетику".

У відповідності до норм частини 6 та частини 7 статті 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

01.08.2004 р. між Акціонерною компанією "Харківобленерго" (позивач) та Військовою частиною НОМЕР_1 (третя особа) був укладений договір про постачання електричної енергії №763-069 (надалі - договір).

Відповідно до Закону України "Про електроенергетику" від 08.06.2000 року № 1812-ІІІ (зі змінами та доповненнями) та "Правил користування електричною енергією", затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 року № 28 (зі змінами та доповненнями), (Правила) договір про постачання електричної енергії є основним документом, що регламентує відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов`язків сторін.

Таким чином, договір визначає погодження його умов обома сторонами.

Відповідно до п. 9.11. Договору цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31 грудня 2004 року, а в частині розрахунків - до їх повного завершення. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Договір може бути розірвано і в іншій термін за ініціативою будь - якої із сторін у порядку, визначеному законодавством України.

На підставі п. 9.11. Договір пролонгований на 2015 рік.

Пунктом 2.1.2 Договору передбачено, що постачальник електричної енергії зобов`язується постачати електричну енергію в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 Договору, з урахуванням розділів 6,7 Договору, відповідно до додатка 1 "Договірні величини споживання" та додатка 2 "Порядок розрахунків".

Відповідно до п.2.2.5 Договору споживач зобов`язаний своєчасно сплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії та інші нарахування.

У п. 4.5. додатка 2 до Договору сторони визначили, що споживач здійснює повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії один раз за фактичними показами засобів електричної енергії шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання.

30.12.2011 року між позивачем, Військовою частиною НОМЕР_1 (третя особа) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харкова (відповідач) укладено додаткову угоду до договору про постачання електричної енергії №763-069, відповідно до якої сторони змінили в п.4.5 додатка 2 до Договору "Порядок розрахунків" слово "Споживач" на "Платник".

Згідно п.5 додатка 2 до Договору остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі рахунку, який виставляється постачальником електричної енергії.

Відповідно до п.5 додатка 2 до Договору споживач протягом 3 днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі відповідного РВЕ рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений протягом 5 банківських днів з дня його отримання. В разі неявки Споживача для отримання рахунку Постачальник направляє рахунок Споживачу рекомендованим листом. У такому разі рахунок вважається отриманим Споживачем з дня його відправлення.

Відповідно до п.4.2.1 Договору за внесення платежів, передбачених п.п. 2.2.5 цього Договору, з порушенням термінів визначених додатком №2 "Порядок розрахунків", споживач сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, який повинен бути здійснений споживачем в термін, встановлений додатком №2 "Порядок розрахунків", до дня сплати заборгованості включно та зазначається в рахунку окремим рядком.

Згідно п. 4.1., п.4.2. додатка 2 до Договору в редакції додаткової угоди до Договору від 05.01.2015 р. оплата за такі види нарахувань, як вартість електроенергії (в тому числі така, що надійшла на підставі визнаної претензії або за рішенням суду) з ПДВ, здійснюється Платником (відповідачем) протягом 10 операційних днів з моменту отримання Споживачем (3-ю особою) рахунку та акту звіряння взаєморозрахунків. Плата за такі види нарахувань, як надання послуг з компенсації перетікання реактивної електричної енергії з ПДВ, сума пені, 3% річних, індекс інфляції, плата за надання Споживачу додаткових послуг (повторне підключення, перевірка та ремонт лічильників та інші послуги, надання яких погоджено з НКРЕ та Глав КЕУ ЗС України) та інші платежі перераховуються Платником на поточний рахунок Постачальника (позивача) в термін 10 операційних днів після отримання Споживачем рахунку, акту звіряння взаєморозрахунків або акту виконаних робіт.

Позивач виконав свої зобов`язання по Договору у повному обсязі, здійснив у період з серпня 2015 року по квітень 2016 відпуск електричної енергії Споживачу (3-й особі) та виставив до сплати рахунки, які містяться в матеріалах справи(а.с.23-31), проте відповідач свої зобов`язання щодо оплати поставленої електричної енергії виконав не вчасно .

Таким чином, позивачем за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про постачання електричної енергії від 01.12.2004 р. № 763-069 по сплаті спожитої за вересень 2015 р., жовтень 2015р.,листпада 2015р., грудень 2015р.,березень 2016р.,квітень 2016р. електричної енергії нараховано пеню в розмірі 2086,42 грн. та 141,17 грн. - 3% річних.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 4.2.1. Договору за недотримання термінів сплати рахунків або платіжних вимог-доручень за активну електроенергію (п. 1.1. додатка № 4 "Порядок розрахунків за активну електричну енергію") та за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії (п. 5. додатку № 6 "Порядок розрахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії"), споживач сплачує постачальнику електричної енергії пеню за весь період часу, протягом якого не виконане зобов`язання по сплаті, в розмірі 0,5 % від суми платежу за кожний день прострочення (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період нарахування пені) по день фактичної оплати.

Тобто, сторони передбачили інший період нарахування пені, аніж шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

З огляду на умови п. 4.2.1 Договору № 763-069 на постачання електричної енергії від 01.08.2004р., суд дійшов висновку, що сторони передбачили, що пеня стягується за весь період часу, протягом якого не виконане зобов`язання по сплаті, по день фактичної оплати.

Перевіривши правильність нарахування позивачем пені в розмірі 2086,42грн., суд вважає, що дане нарахування також не суперечить вимогам чинного законодавства України, умовам договору та відповідає наданому розрахунку.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, то такі кошти нараховуються незалежно від вини боржника та входять до складу грошового зобов`язання.

Пункт 4.2 Додатку 2 до Договору від 01.08.2004 року визначає, що плату за надання послуг з компенсації перетікання спожитої електричної енергії з ПДВ, сума пені, 3% річних, індекс інфляції перераховуються Платником, тобто відповідачем.

У відповідності зі ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов`язання, за вимогою кредитора повинен сплатити суму боргу а також 3% річних з простроченої суми боргу, тому позовні вимоги в частині стягнення 141,17 грн. річних обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Разом з тим, відповідач звернувся до суду з клопотанням про зменшення розміру пені на 90%, мотивуючи його тим, що установа відповідача є неприбутковою, фінансується з Державного бюджету України та сплачує заборгованість по мірі надходження бюджетних коштів на її рахунки.

Відповідач в свою чергу просить суд зменшити розмір пені на 90% посилаючись на скрутну ситуацію у Збройних силах України, та вказує на те, що всі кошти які є в наявності у Міністерстві оборони України спрямовані на підвищення обороноздатності нашої країни , у зв`язку із чим просить суд зменшити розмір пені на 90% відповідно до вимог ст.233 ГК України та ст.83ГПК України.

Суд, розглянувши зазначену заяву відповідача щодо зменшення розміру неустойки на 90% вважає за можливе її задовольнити частково та зменшити розмір пені на 50%, виходячи з наступного.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право: зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання.

Пленум Вищого господарського суду України в п. 3.17.4 постанови від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз`ясняє, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 ЦК України і статтею 223 Господарського кодексу України.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром боргу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

При цьому, за висновками суду, у сукупності із об`єктивними обставинами складної ситуації у державі та економічного її становища, обставини, на які посилається відповідач у своєму клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій, а саме, те, що всі кошти, які є в наявності МОУ спрямовуються на підвищення обороноздатності України , суд визнає їх винятковими та такими, що є підставою для часткового задоволення цього клопотання.

Судом було зроблено перерахунок розміру нарахованої позивачем пені у зв`язку зі зменшенням розміру пені на 50%, і з урахуванням перерахунку, підлягає стягненню сума пені в розмірі 1043,21 грн., а в іншій частині пені в сумі в сумі 1043,21грн., слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно приписів п.4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача в сумі 1378,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 258, 267, 509, 525, 530, 598, 611, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 232, 233 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 12, 33, 43, 44-49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково .

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м Харкова (61024. м. Харків, вул Пушкінська,61, ) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037,Харківська область, м. Харків, вул. Плеханівська, буд.149, код 00131954, п/р5 в АТ "Райффайзен Банк Аваль" м.Київ, МФО380805) - пені в сумі 1043,21 грн., 3% річних в сумі 141,17грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,0грн.

В іншій частині позовних вимог по пені в сумі 1043,21грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 21.09.2016 р.

Суддя О.О. Присяжнюк