КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" вересня 2016 р. Справа№ 910/6102/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

при секретарі: Верьовкін С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ"

на рішення господарського суду міста Києва від 19.05.2016р.

по справі №910/6102/16 (суддя Гумега О.В.)

За позовом публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ"

до Державного підприємства "Управління відомчої воєнізованої охорони"

про зобов'язання вчинити дії та стягнення 6750,00 грн. збитків

за участю представників сторін:

від позивача: Шелест В.В. (дові. № 2-241 від 25.07.2016 р.);

від відповідача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 р. публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" (позивач) в особі філії "Управління магістральних газопроводів "ЛЬВІВТРАНСГАЗ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Управління відомчої воєнізованої охорони" (відповідач) про відшкодування збитків у сумі 6 750,00 грн. та зобов'язання провести коригування вартості робіт на суму 6 750,00 грн. в сторону її зменшення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.05.2016 р. у справі № 910/6102/16 у задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що при укладенні спірного договору сторонами досягнуто згоди з усіх його істотних умов, а рівно, станом на момент розгляду даного спору, спірний договір є таким, що укладений сторонами належним чином, підписаний та завірений печатками обох сторін, у судовому порядку недійсним або нікчемним не визнавався. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні. Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції не прийняв Довідку № 8 від 24.02.2015 р., складену Головним державним аудитором відділу оперативного аудиту Державної фінансової інспекції у Львівській області Гупало М.В., в якості належного та допустимого доказу факту завдання відповідачем позивачу збитків у розмірі 6750,00 грн. у зв'язку із завищенням відповідачем вартості послуг за Договором № від 20.11.2013 р., оскільки між сторонами (позивачем та відповідачем) існують договірні відносини, які встановлюють обсяг та вартість спірних послуг.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду, публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення судом першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним і неповним дослідженням доказів, порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а саме не були досліджені та взяті до уваги положення Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», про те, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.07.2016 р. прийнято до розгляду апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" і порушено апеляційне провадження у справі № 910/6102/16.

В подальшому розгляд справи відкладався.

В судовому засіданні 13.09.2016 р. представник позивача апеляційну скаргу просив задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва від 19.05.2016 р. скасувати.

Представник відповідача в судове засідання 13.09.2016 р. не з'явився, про причини неявки не повідомив, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники були повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Інформаційний лист Вищого господарського суду від 13.08.2008 р. № 01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року „Про деякі питання застосування норми Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача, за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 20.11.2013 р. між публічним акціонерним товариством "УКРТРАНСГАЗ" в особі Філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" (замовник, позивач) та Державним підприємством "Управління відомчої воєнізованої охорони" (виконавець, відповідач) було укладено Договір № про закупівлю послуг, пов'язаних з особистою безпекою (послуг з охорони особливо важливих об'єктів, які знаходяться на балансі УМГ "Львівтрансгаз") (договір) (а.с. 21-26).

В подальшому, 19.11.2014 р. між сторонами була укладена додаткова угода №1 до договору № від 20.11.2013 р., на підставі якої були викладені п.п. 1.1., 3.1., 11.1.в новій редакції. (а.с. 31-32).

Відповідно до пункту 1.1 договору (в редакції укладеної сторонами до цього договору додаткової угоди № 1 від 19.11.2014 р.) виконавець (відповідач) приймає на себе зобов'язання надати послуги, пов'язані з особистою безпекою (послуги з охорони особливо важливого об'єкту - ГЗП-1 Стрийського ВУМГ УМГ "Львівтрансгаз") на об'єкті замовника (позивача), адреса та розташування якого зазначені сторонами у Дислокації (додаток № 1 до Договору) (далі - об'єкт). Замовник зобов'язується прийняти послуги виконавця у встановлений сторонами час дії договору і щомісячно сплачувати виконавцю плату за отримані послуги. Послуги надаються замовнику з 20.11.2013 р. до моменту проведення нової процедури закупівлі і підписання нової угоди.

Згідно з пунктом 3.1 Договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 19.11.2014 р. до договору) загальна вартість договору складає 291 202,27 грн., що є на 20% більше від початкової суми Договору № від 20.11.2013 р.. Загальна вартість Договору визначена із врахуванням податку на додану вартість та вартості всіх витрат, пов'язаних з виконанням Договору, до моменту його повного завершення.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що до 02 числа кожного місяця виконавець (відповідач) складає і надає замовнику (позивачу) для підписання акт про надання послуг за попередній місяць та рахунок на оплату послуг по договору, замовник протягом 5 календарних днів підписує ці акти, та повергає один примірник виконавцю.

Загальна вартість договору визначена з врахуванням податку на додану вартість та вартості всіх витрат, пов'язаних з виконанням договору, до моменту його повного завершення. Якщо для виконання договору необхідно здійснити витрати, обов'язок по сплаті яких прямо не покладений на замовника, такі витрати покладаються на виконавця.

Договір набирає чинності з 20.11.2013 р. та діє до моменту проведення нової процедури закупівлі і підписання нової угоди, а в частині розрахунків - до повного виконання (пункт 11.1. договору в редакції додаткової угоди №1).

Сторонами було підписано додаток № 1 до договору № від 20.11.2013 р., а саме визначено дислокацію об'єктів, які охороняються відповідачем.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідачем на виконання умов договору були надані позивачу послуги, пов'язані з особистою безпекою (послуги з охорони особливо важливого об'єкту - ГЗП-1 Стрийського ВУМГ УМГ "Львівтрансгаз" ПАТ "УКРТРАНСГАЗ") на об'єкті замовника, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 1-00208 від 30.11.2013 р. на суму 7414,87 грн., № 1-00229 від 31.12.2013 р. на суму 20 222,38 грн., № 1-0003 від 31.01.2014 р. на суму 20 222,38 грн., № 1-0039 від 28.02.2014 р. на суму 20 222,38 грн., № 1-0075 від 31.03.2014 р. на суму 20 222,38 грн., № 1-114 від 30.04.2014 р. на суму 20 222,38 грн., № 1-154 від 31.05.2014 р. на суму 20 222,38 грн., № 1-192 від 30.06.2014 р. на суму 20 222,38 грн., № 1-230 від 31.07.2014 р. на суму 20 222,38 грн., № 1-268 від 31.08.2014 р. на суму 20 222,38 грн., № 1-318 від 30.09.2014 р. на суму 20 222,38 грн., № 1-360 від 31.10.2014 р. на суму 20 222,38 грн., № 1-399 від 30.11.2014 р. на суму 12 807,50 грн., № 1-434 від 30.11.2014 р. на суму 7 312,80 грн., № 1-441 від 31.12.2014 р. на суму 20 608,80 грн., № 1-00000003 від 31.01.2015 р. на суму 20 608,80 грн. (а.с. 33 - 48).

Як зазначає позивач, 24.02.2015 р. за наслідками моніторингу господарських операцій щодо закупівлі послуг, пов'язаних з особливою безпекою головним державним аудитором відділу оперативного аудиту складено довідку №8, в якій встановлено, що в ході перевірки укладених між сторонами договорів виявлено включення вартості витрат на відрядження на суму 6 750,00 грн., які фактично не підтверджені відповідачем.

У вказаній довідці зазначено, що проведеною Держфінінспекцією у м. Києві зустрічною звіркою встановлено, що згідно наданих документів ДП "Управління відомчої воєнізованої охорони" за період з грудня 2013 по грудень 2014 року витрати на відрядження не здійснювались, а отже, УМГ "Львівтрансгаз" взято до сплати зобов'язання за витрати на відрядження, які фактично не підтверджені.

Відповідно до вказаної довідки позивачу було запропоновано провести відповідні коригування вартості наданих послуг, пов'язаних з особистою безпекою (охороною об'єктів та особливо важливих об'єктів УМГ "Львівтрансгаз"), в т.ч. по Договору № від 20.11.2013 р.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача з вимогою № 4000/31-09 від 17.08.2015 р., в якій просив відповідача скласти та підписати коригуючі акти щодо надання послуг з охорони, зокрема, по договору № від 20.11.2013 р., а саме зменшити вартість наданих послуг за листопад 2013 - січень 2015 р. на 6 750,00 грн., проте оскільки відповідач залишив зазначену вимогу без розгляду, позивач звернувся з позовом до господарського суду міста Києва до відповідача про відшкодування збитків у сумі 6 750,00 грн. та зобов'язання провести коригування вартості робіт на суму 6 750,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що при укладенні спірного договору сторонами досягнуто згоди з усіх його істотних умов, а рівно, станом на момент розгляду даного спору, спірний договір є таким, що укладений сторонами належним чином, підписаний та завірений печатками обох сторін, у судовому порядку недійсним або нікчемним не визнавався. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні. Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції не прийняв Довідку № 8 від 24.02.2015 р., складену Головним державним аудитором відділу оперативного аудиту Державної фінансової інспекції у Львівській області Гупало М.В., в якості належного та допустимого доказу факту завдання відповідачем позивачу збитків у розмірі 6 750,00 грн. у зв'язку із завищенням відповідачем вартості послуг за Договором № від 20.11.2013 р., оскільки між сторонами (позивачем та відповідачем) існують договірні відносини, які встановлюють обсяг та вартість спірних послуг.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель" договір про закупівлю укладається в письмовій формі відповідно до положень Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Правовідносини, що склались між сторонами в ході виконання даного договору за своєю правовою природою є договором надання послуг, за умовами якого, відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статей 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір є обов'язковим до виконання сторонами.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як було встановлено колегією суддів, на виконання умов договору відповідач надав позивачеві послуги за період з листопада 2013 року по січень 2015 року, а позивач вказані послуги отримав, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими печатками підприємств (а.с.36-51).

Надані відповідачем за договором послуги позивач оплатив в повному обсязі, що не заперечувалось представниками сторін.

З матеріалів справи вбачається, що 24.02.2015 р. за наслідками моніторингу господарських операцій щодо закупівлі послуг, пов'язаних з особливою безпекою головним державним аудитором відділу оперативного аудиту було складено довідку №8, в якій встановлено, що в ході перевірки укладених між сторонами договорів виявлено включення вартості витрат на відрядження на суму 6 750,00 грн., які фактично не підтверджені відповідачем.

Спір виник в зв'язку з тим, що, на думку позивача, кошти в сумі 6 750,00 грн., які становлять вартість завищених робіт, є збитками позивача та підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з частиною 1 статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (частина 2 статті 224 ГК України).

Частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Згідно зі статтями 610-611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частин 1-2 статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Наслідки порушень зобов'язань за договором є правовою підставою, згідно зі статтею 623 Цивільного кодексу України, для стягнення збитків.

З огляду на зазначене, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме, протиправної поведінки, збитків (як грошового вираження шкоди), причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 р. у справі №916/3311/14.

При цьому, на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем, як особою, на яку покладено обов'язок доведення своїх вимог належними та допустимими доказами, не було доведено факт наявності вини у відповідача та понесення позивачем збитків в розмірі 6 750,00 грн. внаслідок неналежного виконання зобов'язань відповідачем за договором.

Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що правовідносини між сторонами спору виникли внаслідок укладення господарського договору, в якому сторонами було погоджено зокрема ціну послуг, та умови якого, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковими для виконання обома сторонами.

Доводи апелянта про те, що довідкою №8 від 24.02.2015 р., складеною за результатами проведення операційного аудиту в філії УМГ "ЛЬВІВТРАНСГАЗ" ПАТ "УКРТРАНСГАЗ" підтверджується факт завдання позивачеві збитків в сумі 6 750,00 грн., судовою колегією відхиляються як безпідставні та необґрунтовані, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Згідно зі статтею 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (в редакції, яка діяла на дату підписання цього акту) законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на приведення роботи підконтрольної організації у відповідність із вимогами законодавства у майбутньому і є обов'язковою до виконання. Що ж стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово відшкодовані шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом.

Орган державного фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути кошти на відшкодування виявлених в ході перевірки збитків.

Сам лише акт органу державного фінансового контролю не визначений законодавством як безумовний доказ господарського чи цивільно-правового правопорушення. Обставини, вказані в такому акті, в господарському судочинстві повинні підтверджуватися належними доказами у відповідності до статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України, відтак довідка № 8 головного державного аудитора не є преюдиційним фактом у розумінні статті 35 Господарського процесуального кодексу України.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 15.04.2014 р. у справі №21-63а14, від 15.09.2015 р. у справі №21-812а15.

Також, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні вимог щодо зобов'язання відповідача провести коригування вартості робіт на суму 6750,00 грн. в сторону її зменшення, оскільки ні стаття 16 ЦК України, ні стаття 20 ГК України не містить такого способу захисту права, як проведення коригування вартості робіт на певну суму в сторону її зменшення чи збільшення, а договором № від 20.11.2013 р. не передбачено зобов'язання відповідача щодо здійснення зменшення вартості наданих послуг.

Ціна договору була узгоджена сторонами, є суттєвою умовою договору та може змінюватись лише з підстав, вказаних у договорі, а свої зобов'язання за договором відповідач виконав належним чином, претензій від замовника не надходило.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не були наведені обставини, не надано належних та допустимих доказів на їх підтвердження, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 19.05.2016 року у справі № 910/6102/16, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Львівтрансгаз" Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" на рішення господарського суду міста Києва від 19.05.2016 року у справі № 910/6102/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 19.05.2016 року у справі № 910/6102/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/6102/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко