КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2016 р. Справа№ 910/869/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Білак В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Український Бізнес Банк" Білої Ірини Володимирівни

на рішення Господарського суду міста Києва

від 10.03.2016

у справі № 910/869/16 (суддя Головатюк Л.Д.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Український Бізнес Банк" Білої Ірини Володимирівни,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Велес-Д",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

про визнання недійсними договорів та зобов'язання вчинити дії,

за участю представників сторін:

від позивача: Лизуненко А.В., - представник (дов. № 161 від 01.04.2016);

від відповідача: Сергєєва В.С., - представник (дов. № б/н від 16.02.2016);

від третьої особи: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» (надалі - ПАТ «Укрбізнесбанк», позивач) в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес Банк» Білої Ірини Володимирівни звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес-Д» (надалі - ТОВ «Велес-Д», відповідач) про визнання договору факторингу від 08.12.2014 та договору відступлення права вимоги від 08.12.2014 №2339 недійсними та зобов'язання вчинити дії.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2016 у справі №910/869/16 відмовлено у задоволенні позову повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Український Бізнес Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Український Бізнес Банк" Білої Ірини Володимирівни звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення судом першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним і неповним дослідженням доказів, порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.05.2016 колегією суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Іоннікова І.А апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 08.06.2016.

24.05.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій останній просив заборонити ТОВ «Велес-Д» розпоряджатись правом вимоги за Кредитним договором від 18.02.2008 №Р/7, набутим на підставі договору факторингу від 08.12.2014 №10 та договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки шляхом продажу, міни, дарування, відступлення, зарахування зустрічних вимог та припинення шляхом поєднання боржника та кредитора в одній особі.

03.06.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про призначення у даній справі судової експертизи з проведення незалежної оцінки об'єкта/актива, а саме, визначення ринкової вартості прав вимоги за кредитним договором, яка була відступлена на користь ТОВ «Велес-Д» згідно договору факторингу №10 від 08.12.2014.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2016 заяву колегії суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Іоннікова І.В. про самовідвід у справі №910/869/16 задоволено.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2016, у зв'язку із самовідводом вищезазначеного складу колегії суддів призначено повторний автоматизований розподіл справи, на підставі якого справа № 910/869/16 передана для розгляду судовій колегії у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Суховий В.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2016 справу №910/869/16 прийнято до провадження вищезазначеною колегією суддів, розгляд справи призначено на 29.06.2016.

У зв'язку з перебуванням судді Сухового В.Г. на лікарняному, протоколом про автоматичну зміну складу колегії суддів справа №910/869/16 передана для розгляду судовій колегії у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Дикунська С.Я.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 справу №910/869/16 прийнято до провадження визначеною колегією суддів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 було залучено до участі справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та відкладено розгляд справи на 13.07.2016.

13.07.2016 ухвалою Київського апеляційного господарського суду було призначено судову експертизу та зупинено провадження у справі №910/869/16 на час її проведення.

Через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду 29.08.2016 повернулися матеріали справи №910/869/16 разом з листом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 29.07.2016 №12211-16, яким повідомлено про залишення ухвали без виконання, оскільки на даний час відсутня методика щодо встановлення ринкової вартості активів (прав вимоги за кредитними договорами), які є об'єктом дослідження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.09.2016 було поновлено апеляційне провадження у справі №910/869/16 та призначено розгляд справи на 21.09.2016.

У судовому засіданні 21.09.2016 за результатами розгляду заяви ПАТ «УкрБізнесБанк» про забезпечення позову, з урахуванням матеріалів справи та пояснень представників сторін, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції від 10.03.2016 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, а рішення суду законним та мотивованим, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа свого уповноваженого представника у судове засідання не направила, про відкладення розгляду справи клопотань не заявляла, хоча про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення даній особі поштового відправлення.

Вислухавши думку представників позивача та відповідача щодо можливості розгляду апеляційної скарги без участі уповноваженого представника третьої особи, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами та за відсутності зазначеного учасника судового процесу.

21.09.2016 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 08.12.2014 між Публічним акціонерним товариством «Український Бізнес Банк» (в тексті договору - клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Велес-Д» (в тексті договору - фактор) був укладений договір факторингу №10 (надалі - договір факторингу), відповідно до умов якого клієнт продає (переуступає) фактору право вимоги до боржника, яке включає в себе заборгованість за кредитним договором №Р7 від 18.02.2008, укладеним між банком та фізичною особою ОСОБА_6, у сумі 2 277 153, 86 грн.

Відповідно до пункту 2.1. договору фактор надає фінансування клієнту у сумі 22 771, 54 грн (без ПДВ), а клієнт перераховує фактору плату у розмірі 1 % від суми фінансування. Протягом 3 банківських днів з дня отримання відповідного рахунку клієнт сплачує плату фактору (пункту 2.3 договору факторингу).

Згідно з пунктом 3.1. договору факторингу фактор має право вимагати від клієнта відступлення йому права вимоги, відповідно до пункту 1.1 цього договору.

Договір факторингу вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін (п. 6.1 договору факторингу).

Місцевим господарським судом правильно встановлено, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором факторингу, який підпадає під правове регулювання норм глави 73 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

З метою виконання умов договору факторингу, ПАТ "Український Бізнес Банк" передав ТОВ "Велес-Д" право вимоги (з усією документацією) за кредитним договором № Р7 від 18.02.2008, сума заборгованості позичальника за яким склала 2 277 153, 86 грн, що підтверджується актом приймання-передачі прав вимоги від 08.12.2014 та актом прийому-передачі документів від 08.12.2014.

Також, як встановлено місцевим судом, 08.12.2014 між ПАТ "Український Бізнес Банк" (в тексті договору - первісний іпотекодержатель) та ТОВ "Велес-Д" (в тексті договору - новий іпотекодержатель) був укладений договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки (надалі - договір відступлення), відповідно до умов якого первісний іпотекодержатель відступає, а новий іпотекодержатель приймає право вимоги за договором іпотеки від 18.02.2008 (з урахуванням внесених до нього змін та доповнень), укладеним між ПАТ "Український Бізнес Банк" та майновим поручителем - ОСОБА_7 (пункт 1.1. договору про відступлення права вимоги).

Відповідно до пункту 1.2. договору відступлення предметом іпотеки за договором іпотеки є нежиле приміщення, загальною площею 689,5 кв.м., що знаходяться за адресою: Україна, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Пролетарська, буд. 273, прим. 1, нежиле приміщення складається з: кімнат підвалу: сходова клітина І, кімнати: 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, 1-10, 1-11, 1-12, 1-13, 1-14, 1-15, 1-16, 1-17, кімнат 1-го поверху: сходова клітина І, кімнати: 1-18, 1-19, 1-20, 1-21, 1-22, 1-23, 1-24, 1-25, 1-26, 1-27, 1-28, 1-29, 1-30, 1-31, 1-32, 1-33, 1-34, 1-35, 1-36, що належить ОСОБА_7

Вартість предмету іпотеки на дату укладення договору іпотеки складала 2 223 600,00 грн (пункт 1.3. договору про відступлення права вимоги).

Згідно з пунктом 1.4. договору відступлення сума невиконаного боржником зобов'язання перед новим кредитором станом на час укладення цього договору за кредитним договором та відповідно за договором відступлення становить 2 277 153,86 грн.

Новий іпотекодержатель не здійснює на користь первісного іпотекодержателя будь-яких додаткових виплат за відступлення прав за договором іпотеки, крім ціни, зазначеної у пункті 2.1. договору факторингу.

Судом першої інстанції встановлено, що умови договору факторингу сторонами були виконані, передане право вимоги було оплачене, при цьому позивачем передано, а відповідачем прийнято документи, які стосуються кредитного договору та договору іпотеки, що є предметом договорів факторингу та договору відступлення.

Отже, внаслідок укладення цих договорів відбулась заміна сторони у зобов'язанні, тобто новим кредитором став відповідач - ТОВ "Велес-Д".

З матеріалів справи вбачається, що постановою Правління Національного банку України № 844 від 25.12.2014 Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №164 від 25.12.2014 з 26.12.2014 розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації та призначено уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Укрбізнесбанк» - Бобчука І.П..

Постановою правління Національного банку України №265 від 23.04.2015 постановлено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк».

На підставі постанови Правління Національного банку України №265 від 23.04.2015 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 24.04.2015 прийнято Рішення №87, яким з 24.04.2015 розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» Білу І.В.

Частинами 1, 2, 4 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Як стверджує позивач, за результатами проведеної робочою комісією з перевірки договорів, укладених протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених в ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що укладення договору факторингу №10 від 08.12.2014 відбулось з порушенням вимог законодавства, а саме, відступлено право вимоги за заниженою вартістю (без проведення попередньої оцінки), договір від імені Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» підписано особою з перевищенням наданих повноважень.

12.08.2015 за результатом проведення суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Ако-Експерт» незалежної оцінки ринкової вартості активів ПАТ «Укрбізнесбанк» у вигляді права грошової вимоги до позичальників за кредитними договорами, в тому числі, й за кредитним договором №Р7 від 18.02.2008, укладеним між ПАТ «Укрбізнесбанк» та ОСОБА_6, станом на момент продажу активів (тобто станом на дату укладення договору факторингу 08.12.2014) - складено Звіт про незалежну оцінку прав вимоги за кредитними договорами №07-09/08-15/РД1, відповідно до якого ринкова вартість активу ПАТ «Укрбізнесбанк» у вигляді права вимоги за кредитними договором №Р7 від 18.02.2008 перевищує ціну продажу цього активу на 99 %:

- розмір відступленого права вимоги - 2 277 153,86 грн;

- ринкова вартість відступленого права вимоги - 2 260 480,08 грн;

- ціна продажу - 22 771,54 грн;

- процентне відношення ціни продажу до ринкової вартості - 1,00 %.

Рішенням Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Український Бізнес Банк" Білої І.В. від 30.11.2015 №5 визнано нікчемними з моменту їх укладення договір факторингу від 08.12.2014 №10 та договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 08.12.2014.

Відповідне рішення було прийнято у відповідності до ч. 2 ст. 37, п. 4, 8 ч. 1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ст. 236 ЦК України, виходячи з того, що висновки та рекомендації робочої комісії ПАТ "УкрБізнесБанк" з перевірки договорів, укладених протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів, що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", викладені в акті від 30.11.2015 № 5 про встановлення факту нікчемності договору факторингу.

Відповідно до частини 4 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Матеріалами справи підтверджується, що 09.12.2015 позивач направив на адресу відповідача вимогу №8387 про повернення позивачу всіх грошових коштів, які були перераховані боржниками (позичальниками банку за кредитними договорами) на користь відповідача; надати банку розгорнутий розрахунок платежів, сплачених боржником (позичальниками банку за кредитним договором) на користь ТОВ «Велес-Д» відповідно до умов договорів факторингу, із зазначенням суми і дати перерахунку - по кожному боржнику; надати банку всю документально підтверджену інформацію, яка стосується виконання боржниками (позичальниками банку за кредитними договорами) грошових зобов'язань на користь ТОВ «Велес-Д» відповідно до умов договорів факторингу, зокрема, договору факторингу №10 від 08.12.2014; повідомити всіх боржників, які сплачують заборгованість на користь ТОВ «Велес-Д» відповідно до умов договорів факторингу, про припинення виконання грошових зобов'язань на користь ТОВ «Велес-Д»; повернути ПАТ «Укрбізнесбанк» оригінали всіх кредитних договорів та договорів забезпечення (іпотеки, застави, поруки тощо), додатків до них, та інших документів, пов'язаних з виконанням сторонами умов цього договору. Заявлені вимоги підлягали виконанню протягом 7 днів з моменту отримання цієї вимоги.

Однак, Товариство з обмеженою відповідальністю «Велес-Д» вимоги позивача не виконало, що і стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання недійсними спірних договорів, наголосив на тому, що договір факторингу №10 від 08.12.2014 , укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Велес-Д» та Публічним акціонерним товариством «Український бізнес банк», був вчинений з порушенням приписів чинного законодавства, а саме, відступлення права вимоги відбулось за заниженою вартістю на підставі підробленого протоколу від 07.11.2014 спільного засідання Комітету управління активами і пасивами та Тарифного комітету Публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк». Крім того, позивач стверджував, що договір від імені Публічного акціонерного товариства «Український бізнес банк» підписано особою з перевищенням повноважень, а саме, одноособово без колегіального рішення правління ПАТ «Укрбізнесбанк», в зв'язку з чим позивач вважає, що договір факторингу №10 від 08.12.2014 містить ознаки нікчемності, визначені статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Одночасно позивач зазначає, що оскільки оспорюваний правочин був забезпечений іпотекою, отже, укладений договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки також є недійсними.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання оспорюваних правочинів недійсними, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 38 вказаного Закону уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними зокрема з таких підстав:

- банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

- банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що нікчемним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, внаслідок укладення спірного договору факторингу ПАТ «Український Бізнес Банк» було відступлено право вимоги виконання зобов'язань ОСОБА_6 на користь ТОВ «Велес-Д» у загальному розмірі 2 277 153,86 грн, а Товариством з обмеженою відповідальністю «Велес-Д» було здійснено оплату коштів в сумі 22 771,54 грн на користь ПАТ «УкрБізнесБанк» згідно умов договору.

Щодо тверджень апелянта щодо заниженої вартості придбаного права вимоги з боку відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчить зміст спірного договору та подані сторонами документи, договір факторингу не є безоплатним, оскільки передача права вимоги до боржника передана в обмін на фінансування позивача в сумі 22 771,54 грн, які були сплачені відповідачем в повному обсязі.

Згідно наявних документів у справі вбачається, що заборгованість фізичної особи ОСОБА_6 на момент укладення договору факторингу була віднесена до п'ятої категорії ризику та списана як безнадійна, що сторонами не заперечувалось.

Колегія суддів зазначає, що згідно пункту 2 Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, затверджена Постановою Правління Національного банку України №172 від 01.06.2011, (який з 01.12.2015 втратив чинність на підставі постанови Правління Національного банку України від 27.10.2015 №737, але був чинним на момент укладання спірних правочинів), банк визначає заборгованість за активними банківськими операціями як безнадійну (надалі - безнадійна заборгованість) відповідно до методики, установленої Положенням про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, затвердженим постановою Правління Національного банку України №23 від 25.01.2012.

Відповідно до пункту 3. Порядку банк має право відшкодувати (списати) за рахунок резерву безнадійну заборгованість, яка включає суму основної заборгованості перед банком та/або нараховані доходи (борг боржника), за якою є прострочення погашення боргу або його частини понад 180 днів. При цьому, як передбачено п. 7 Порядку відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента.

Згідно з пунктом 1.5. Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 25.01.2012 №23, резерви за активами є спеціальними (оціночними) резервами, які зменшують балансову вартість активів і необхідність формування яких спричинена зменшенням корисності таких активів. Резерви за наданими фінансовими зобов'язаннями є забезпеченням їх виконання в майбутньому, що визнається в балансі банку як зобов'язання та свідчить про можливі втрати внаслідок вибуття ресурсів, пов'язаного з виконанням банком таких фінансових зобов'язань.

Відповідно до глави 2 Положення, банк з метою формування резерву за активами/наданими фінансовими зобов'язаннями здійснює оцінку ризиків таких активів/наданих фінансових зобов'язань, починаючи з дати визнання їх в обліку до дати припинення такого визнання.

Банк з метою розрахунку резервів класифікує активи/надані фінансові зобов'язання за такими категоріями якості: І (найвища) - немає ризику або ризик є мінімальним; ІІ - помірний ризик; ІІІ - значний ризик; IV - високий ризик; V (найнижча) - реалізований ризик.

Заборгованість за активами/наданими фінансовими зобов'язаннями, віднесеними до V категорії, є безнадійною.

Банк самостійно встановлює порядок визначення показника ризику активу в межах діапазонів, визначених для відповідних категорій якості активів/наданих фінансових зобов'язань, у тому числі з урахуванням кредитної історії боржника, а також іншої інформації, що забезпечує об'єктивну оцінку подій та обставин, які можуть свідчити про наявність ризиків погашення боргу боржником із перевищенням строків, передбачених умовами договору, або невиконанням договірних умов.

Банк класифікує не вище V категорії якості актив, за яким більше ніж 50 відсотків боргу прострочено понад 90 днів.

Відповідно до даних, наведених у поданому позивачем звіті ТОВ "Ако-Експерт" кількість днів прострочення заборгованості боржника за кредитним договором (ОСОБА_6.) склала - 1 434 дні.

Колегія суддів вважає правомірними твердження позивача, що списання безнадійної заборгованості за рахунок резерву не припиняє існування вимоги банку до боржника, однак суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно правової природи та мети формування відповідного резерву, визначеними приписами Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, створення банком відповідного резерву фактично є забезпеченням виконання зобов'язання, а списання банком безнадійної заборгованості за рахунок такого резерву - задоволенням вимог банку тобто відшкодуванням його втрат.

Таким чином, подальше відступлення права вимоги за такою заборгованістю може здійснюватись банком за ціною, яка буде визначатись сторонами на основі принципу свободи договору, з урахуванням інтересів обох сторін правочину та за ціною, яка буде найбільш економічно доцільною для них з врахуванням всіх наявних та майбутніх ризиків для кожної із них.

З огляду на зазначене, судова колегія вважає недоведеними доводи позивача щодо невідповідності ціни права вимоги, яка визначена у спірному договорі, звичайним цінам, під якими чинне законодавство (підпункт 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України) розуміє ціну товарів (робіт, послуг), визначену сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін.

Згідно підпункту 14.1.219 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Крім того, на підтвердження доводів щодо продажу Товариству з обмеженою відповідальністю «Велес-Д» права вимоги за кредитним договором №Р7 від 18.02.2008 за заниженими цінами, позивач посилається на звіт №07-09/08-15/РД оцінки ринкової вартості активів ПАТ «Укрбізнесбанк» у вигляді права грошової вимоги до позичальників за кредитними договорами станом на момент продажу активів, прийняття якого в якості доказу у справі відповідачем заперечується з огляду на закріплені законодавством норми щодо необхідності з метою перевірки правочинів проведення саме аудиторських перевірок, а не проведення перевірок суб'єктом оціночної діяльності.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, якщо банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком).

Пунктом 1.19. Положення про виведення неплатоспроспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16.04.2015 №75, визначено порядок проведення аналізу договорів на предмет їх нікчемності.

Так, уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію має право запланувати у кошторисі витрати, пов'язані зі здійсненням тимчасової адміністрації, витрати на залучення аудитора(ів) для проведення спільної перевірки правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення таких, що є нікчемними, та інвентаризації банківських активів.

У разі необхідності залучення аудитора (ів) для неплатоспроможного банку та оплати їх послуг уповноважена особа Фонду після затвердження виконавчою дирекцією Фонду кошторису витрат, пов'язаних зі здійсненням тимчасової адміністрації, вносить на розгляд виконавчої дирекції Фонду відповідно до цього Положення зміни до такого кошторису разом з кандидатурами аудитора(ів).

За умови недостатності коштів у банку для оплати витрат, пов'язаних із залученням до роботи аудитора(ів), виконавча дирекція Фонду може прийняти рішення про надання цільової позики на оплату таких витрат банку за рахунок коштів Фонду.

Таким чином, Положенням чітко зазначено, що для проведення перевірки правочинів на предмет виявлення таких, що є нікчемними, залучається аудитор, який у своїй діяльності керується Законом України «Про аудиторську діяльність».

Як вбачається з матеріалів справи, уповноважена особа Фонду не проводила аудиторський аналіз договорів факторингу, у тому числі, спірного договору, як це передбачено пунктом 1.19. Положення, а замість цього звернулась до суб'єкта оціночної діяльності ТОВ «Ако Експерт», який у своїй діяльності керується Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України», відповідно до якого оцінка майна, майнових прав - це визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

В статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що звіт про оцінку майна є документом, який містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Статтею 13 цього ж Закону передбачено можливість здійснення рецензування звіту про оцінку майна, що здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають зацікавленість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, що мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що висновки спеціалістів з відповідних питань, в тому числі і висновки зроблені на підставі проведеної за замовленням позивача оцінки вартості права вимоги, які надані поза межами проведення судової експертизи, не є експертними, а тому не можуть бути прийняті судом як належний доказ у справі і можуть слугувати лише підставою для призначення судової експертизи.

Згідно з частиною першою статті 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

За приписами статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Враховуючи те, що відповідач у справі заперечує проти належності наданого позивачем Звіту оцінки ринкової вартості права вимоги за спірним договором як доказу у справі, оскільки така оцінка фактично проведена за відсутності Методики визначення вартості такого виду майна та без належного дослідження ринку факторингових послуг, Київським апеляційним господарським судом з метою встановлення дійсної ринкової вартості права вимоги за кредитним договором №Р7 від 18.02.2008 та її відповідності ціні, яка визначена сторонами у спірному договорі факторингу №10, було призначено у справі судово-економічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: Якою була ринкова вартість об'єкта оцінки/актива (права вимоги за Кредитним договором №Р/7 від 18.02.2008) станом на 08.12.2014? Чи відповідає визначена у п.2.1 договору факторингу №10 ціна ринковій вартості оцінки/актива (права вимоги за Кредитним договором №Р/7 від 18.02.2008) станом на 08.12.2014? Чи є ціна визначена у п. 2.1 договору факторингу № 14 завищеною/заниженою по відношенню до ринкової вартості об'єкта оцінки/актива (права вимоги за Кредитним договором №Р/7 від 18.02.2008) станом на 08.12.2014 та у якому процентному співвідношенні виглядає завищення/заниження?

Однак, призначена у справі судова експертиза не була проведена у зв'язку із тим, що на даний час в реєстрі відсутні методики щодо встановлення ринкової вартості активів (прав вимоги за кредитними договорами), про що повідомлено суд листом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №12211-16 від 29.07.2016.

Враховуючи те, що у матеріалах справи відсутні будь-які інші належні докази, які б підтверджували достовірність даних, вказаних суб'єктом оціночної діяльності у поданому позивачем Звіті про незалежну оцінку прав вимоги та беручи до уваги відсутність Методики визначення вартості такого виду майна, колегія суддів не приймає поданий позивачем Звіт про незалежну оцінку права вимоги банку в якості належного доказу на підтвердження дійсної ринкової вартості права вимоги за кредитним договором, переданого відповідачу згідно спірного договору факторингу.

Інших доказів, які б підтверджували ринкову вартість права вимоги заборгованості, яка була віднесена банком до безнадійної, і доказів, які свідчили б, що визначена у спірному договорі факторингу №10 вартість вимоги є заниженою, позивачем до суду не надано.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо необґрунтованості доводів позивача про вчинення відступлення права вимоги за спірним договором факторингу №10 від 08.12.2014 року за заниженими цінами.

Крім того, в обґрунтування позовних вимог позивач також зазначив, що укладення договору факторингу відбулось на підставі підробленого протоколу спільного засідання комітету управління активами і пасивами та тарифного комітету Публічного акціонерного товариства «Укрбізнесбанк» від 07.11.2014.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.05.2015 до органів МВС України було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого частиною 2 статті 366 Кримінального кодексу України - складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів. Відомості про вчинення кримінального правопорушення та початок досудового розслідування внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001167 від 09.06.2015, що підтверджується відповідним витягом з реєстру.

Постановою слідчого про закриття кримінального провадження від 22.10.2015 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001167 від 09.06.2015 закрито у зв'язку з відсутністю в діях посадових осіб ПАТ "Укрбізнесбанк" складу кримінального правопорушення. У вказаній постанові зазначено, що в результаті досудового розслідування не підтвердився факт внесення неправдивих даних в офіційний документ.

Враховуючи те, що сторонами не надано доказів на підтвердження обставин щодо завершення вищезазначеного кримінального провадження, встановлення винних осіб та обставин скоєного правопорушення, колегія суддів не може вважати доведеними та такими, що не підлягають доказуванню повідомлені позивачем обставини щодо даного правопорушення (а саме, щодо факту внесення неправдивих даних до протоколу спільного засідання комітету управління активами і пасивами та тарифного комітету Публічного акціонерного товариства «Укрбізнесбанк» від 07.11.2014), оскільки згідно вимог статті 35 ГПК України для господарського суду преюдиціальне значення має вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили.

Щодо тверджень позивача про укладення договору факторингу Головою Правління ПАТ «Український бізнес банк» ОСОБА_10 з перевищенням повноважень, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 9.9. Статуту Публічного акціонерного товариства «Укрбізнесбанк» голова Правління має право самостійно (без попереднього або додаткового погодження з органами управління банку) приймати рішення про укладення (в тому числі, укладати або делегувати іншим особам право укладати) будь-яких угод/договорів, крім випадків, коли прийняття рішення про укладення певних угод/договорів віднесено цим статутом до виключної компетенції спостережної ради або загальних зборів акціонерів.

Згідно з підпунктом 17. пункту 8.2.1. Статуту ПАТ «Укрбізнесбанк» до виключної компетенції Спостережної ради Публічного акціонерного товариства «Укрбізнесбанк» належить, зокрема, прийняття рішення про вчинення значних правочинів у випадках, передбачених чинним законодавством.

Пункт 12.1. Статуту визначає, що значний правочин це правочин, учинений банком, якщо ринкова вартість майна (робіт, послуг), що є його предметом, становить 10-ть (десять) і більше відсотків вартості активів банка, за даними останньої річної фінансової звітності.

Відповідачем надана інформація щодо вартості активів банку станом на 01.01.2014, яка становила 577 096 161,28 грн.

Враховуючи вказану вартість активів, оспорюваний договір факторингу не є значним правочином в розумінні пункту 12.1. Статуту, оскільки сума, що є його предметом складає менше, ніж 10 (десять) відсотків вартості активів банку.

Згідно роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики розгляду справ, пов'язаних з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними», вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при його укладенні було порушено господарську компетенцію.

При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене та виходячи з фактичних обставин справи, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що позивачем не доведено обставини, з якими положення статей 203, 215 Цивільного кодексу України пов'язують можливість визнання спірного договору недійсним, а саме не надано суду доказів того, що вартість переданого позивачем права грошової вимоги за спірним договором факторингу є заниженою у порівнянні з фактичною заборгованістю за кредитним договором, за яким передавалось право вимоги, не підтверджено належними та допустимими доказами факт укладення спірного договору факторингу на підставі підробленого протоколу спільного засідання Комітету управління активами і пасивами банку та з перевищенням повноважень представника банку при його укладенні тощо.

Зважаючи на встановлені обставини справи, місцевий суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 08.12.2014 за договором іпотеки від 19.02.2008, а тому позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на той факт, що вимога про зобов'язання відповідача повернути позивачу документи, передані за спірним договором факторингу, є похідною від вимоги про визнання недійсним договору факторингу, позовні вимоги в цій частині також правомірно не були задоволені місцевим господарським судом.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд у відповідності до статті 43 Господарського процесуального кодексу України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2016 у справі №910/869/16 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк" має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 96, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2016 у справі №910/869/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2016 у справі №910/869/16 залишити без змін.

3. Матеріали №910/869/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук