ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.09.16р. Справа № 904/5704/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 91 647 855 грн. 81 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 14-138 від 13.05.2014р;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" заборгованість в розмірі 91 647 855 грн. 81 коп., з яких: 72 008 730 грн. 72 коп. - сума основного боргу, 14 814 916 грн. 78 коп. - пеня, 3 796 032 грн. 63 коп. - інфляційні втрати та 1 028 175 грн. 67 коп. - 3% річних, відповідно до умов договору купівлі-продажу природного газу №1212/15-ТЕ-5 від 15.12.2014р. в редакції додаткових угод.

Позовні вимоги обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов вищевказаного договору щодо своєчасної оплати вартості спожитого природний газ у період з січня по квітень, з жовтня по грудень 2015р.

Відповідач явку свого повноваженого представника у призначені судові засідання не забезпечив, надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив суд використати своє право, визначене ст. 233 ГК України та 83 ГПК України, зменшивши розмір нарахованої позивачем пені до 25%. Водночас, просив розглянути справу без участі представника відповідача.

Господарський суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки про час та місце розгляду справи останній повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 20.09.2016р. представник позивача проти поданого відповідачем клопотання про зменшення розміру пені заперечував, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В порядку ст.85 ГПК України, в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

15.12.2014р. між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладений договір купівлі-продажу природного газу № 1212/15-ТЕ-5 (надалі - Договір), відповідно до умов якого, позивач зобовязався передати у власність відповідачу у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ „Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього ОСОБА_2 (п. 1.1 ОСОБА_2).

Відповідно до розділу 11 ОСОБА_2 Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

За умовами п. 1.2 ОСОБА_2 газ, що продається за цим ОСОБА_2, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

У пункті 2.1 ОСОБА_2 сторони визначили, що продавець передає покупцеві з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. газ обсягом до 127 900,0 тис. куб. м., у тому числі в узгодженій кількості по місяцях кварталів.

Відповідно до п. 3.3 ОСОБА_2 приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

За умовами п. 3.4 ОСОБА_2 не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно п. 5.1 ОСОБА_2 ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом.

Протягом договірного періоду сторони вносили зміни до ОСОБА_2 в частині ціни газу, по що укладали додаткові угоди № 1 від 23.03.2015р., № 2 від 29.07.2015р., № 3 від 21.10.2015р..

За умовами п. 6.1 ОСОБА_2, оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов ОСОБА_2 позивач за період з січня по квітень, з жовтня по грудень 2015р поставив відповідачу природний газ на загальну суму 168 914 941 грн. 17 коп., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу за визначений період (а.с. 24-37). Зазначені акти приймання - передачі природного газу підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень до них.

Відповідач за отриманий природний газ розрахувався несвоєчасно та не у повному обсязі, сплативши вартість поставленого природного газу за період з січня по квітень 2015р. та частково за жовтень 2015р. на загальну суму 96 906 210 грн. 45 коп., у звязку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем за спожитий у жовтні, листопаді та грудні 2015р. природний газ на суму 72 008 730 грн. 72 коп.

Згідно п. 7.2 ОСОБА_2 у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 ОСОБА_2 він зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У пункті 9.3 ОСОБА_2 сторони узгодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим ОСОБА_2 (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю 5 років.

За розрахунком позивача підлягає стягненню пеня за загальний період з 15.02.2015р. по 17.05.2016р., розрахована за кожним актом окремо, у загальному розмірі 14 814 916 грн. 78 коп.

На підставі положень ст. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та вимагає стягнути з відповідача суму 3 796 032 грн. 63 коп., на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляції за період березень, червень-грудень 2015р., лютий - квітень 2016р., та суму 1 028 175 грн. 67 коп. 3% річних за загальний період з 15.02.2015р. по 17.05.2016р., розраховані за кожним актом окремо.

На час розгляду справи доказів сплати заборгованості відповідачем не надано.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору купівлі-продажу природного газу, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст. ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності із ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 509, ст. ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання.

Відповідно до ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

За приписами ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно із п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.2013р. № 14 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Оскільки при проведенні розрахунку пені за зобовязаннями відповідача за квітень 2015р. позивачем не враховані приписи ч. 6 ст. 232 ГК України, а також допущені помилки при розрахунку пені та 3% річних за зобовязаннями відповідача за жовтень 2015р., згідно перерахунку, здійсненого господарським судом, до стягнення з відповідача підлягає пеня у загальному розмірі 12 861 720 грн. 59 коп. та 3% річних в сумі 886 642 грн. 85 коп. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Крім того, при перевірці розрахунку інфляційних втрат, виконаного позивачем, судом встановлено, що останнім невірно розраховані інфляційні за зобовязаннями відповідача за жовтень 2015р., у звязку із чим, згідно перерахунку, до стягнення з відповідача підлягають інфляційні в сумі 3 785 030 грн. 53 коп. Решта позовних вимог в цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 78 ГПК України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої, визначені ОСОБА_2, майново-господарські зобовязання перед позивачем з оплати поставленого природного газу, чим порушив умови укладеного із позивачем ОСОБА_2 та вищевказані приписи діючого законодавства, тому позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача 72 008 730 грн. 72 коп. основного боргу, 886 642 грн. 85 коп. 3% річних та 3 785 030 грн. 53 коп. інфляційних втрат - є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені суд зазначає наступне.

В ході судового розгляду справи відповідач заявив клопотання про зменшення розміру нарахованої позивачем пені та просив суд врахувати наступне:

- споживання газу по спірному ОСОБА_2 здійснювалося виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається виключно населенням;

- станом на 01.07.2016р. дебіторська заборгованість споживачів за послуги теплопостачання становить понад 374 млн. грн., у тому числі населення понад 141 млн. грн., держаний бюджет понад 3,8 млн. грн., підприємства - понад 62 млн. грн.;

- у звязку з тим, що госпрозрахункові організації мають заборгованість за спожиті послуги теплопостачання перед КПТМ "Криворіжтепломережа, підприємство відповідача не змогло розрахуватися з позивачем своєчасно та у повному обсязі, але, не зважаючи на зазначений факт, з загальної суми вартості поставленого позивачем газу 168 914 941 грн. 17 коп., відповідач частково розрахувався з позивачем, та залишок боргу становить 72 008 730 грн. 72 коп.;

- з метою примусового стягнення заборгованості КПТМ "Криворіжтепломережа" щомісячно здійснюється претензійно-позовна робота. Так, в період з 01.01.2016р. по 01.09.2016р. підприємством подано до районних судів с. Кривого Рогу 1 217 позови на загальну суму стягнення понад 7 млн. грн., до господарських судів 82 позови на загальну суму стягнення понад 9 млн. грн. У відділах примусового виконання рішень перебуває 39 тис. виконавчих документів про стягнення заборгованості на загальну суму понад 142 млн. грн.;

- на підприємстві відповідача склалося тяжке матеріальне становище, що підтверджується звітом про фінансові результати станом на 01.07.2016р. підприємство не тільки отримує прибуток, а є збитковим.

За приписами ч. 1 ст. 233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Право господарського суду на зменшення розміру неустойки закріплено й пунктом 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

За встановлених обставин, враховуючи майновий стан сторін, стан розрахунків та соціальну значущість підприємства відповідача, суд вважає, що відповідачем належними доказами підтверджені викладені у клопотання обставини. Крім того, пеня є лише санкціями за невиконання грошового зобовязання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може; окрім стягнення пені позивач нараховує та стягує проценти річних та інфляційні, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем. Тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе клопотання відповідача задовольнити частково, зменшивши пеню на 50% до 6 430 860 грн. 30 коп.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст.4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пров. Дежньова, 9, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ) 72 008 730 грн. 72 коп. (сімдесят два мільйони вісім тисяч сімсот тридцять грн. 72 коп.) основного боргу, 6 430 860 грн. 30 коп. (шість мільйонів чотириста тридцять тисяч вісімсот шістдесят грн. 30 коп.) пені, 3 785 030 грн. 53 коп. (три мільйони сімсот вісімдесят пять тисяч тридцять грн. 53 коп.) інфляційних втрат, 886 642 грн. 85 коп. (вісімсот вісімдесят шість тисяч шістсот сорок дві грн. 85 коп.) 3% річних, 201 950 грн. 79 коп. (двісті одну тисячу девятсот пятдесят грн. 79 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя ОСОБА_3

Повне рішення складено 26.09.16р.