донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

21.09.2016 справа №908/1814/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: суддіОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі за участю представників сторін від позивача від відповідача від ВДВС розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 ОСОБА_5 (довіреність від 23.12.15 №23-12/15-3) ОСОБА_6 (довіреність від 05.05.15, б/н) не зявився Товариства з обмеженою відповідальністю «ДПА», м. Донецьк
на ухвалу господарського суду Запорізької області
від09.08.16р.
у справі за скаргою на дії№908/1814/15-г (суддя Немченко О.І.) Товариства з обмеженою відповідальністю «ДПА», м.Донецьк Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо виконання наказу господарського суду Запорізької області виданого 18.11.2015р. №908/1814/15-г
за позовом до про за участю Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_7», м. Київ Товариства з обмеженою відповідальністю «ДПА», м. Донецьк (адреса для листування м.Київ) стягнення 94175,91 грн. заборгованості за договором фінансового лізингу №LC5417-06/11 від 02.08.2011р. Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві
ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області 18.07.16. від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДПА» на підставі ст.121-2 ГПК України надійшла скарга на дії Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо виконання наказу господарського суду Запорізької області, виданого 18.11.2015р. №908/1814/15-г, відповідно до якої Товариство з обмеженою відповідальністю «ДПА» просило суд: визнати дії Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо виконання наказу господарського суду Запорізької області № 908/1814/15-г, виданого 18.11.2015 р. незаконними; скасувати постанови Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження № 49486709 від 26.11.2015 р., про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 49486709 від 02.12.2015 р., про арешт коштів боржника № 49486709 від 06.07.2016 р.; витребувати у Оболонському районному відділі Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві матеріали виконавчого провадження щодо виконання рішення господарського суду Запорізької області у справі № 908/1814/15-г за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_7» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДПА» про стягнення заборгованості в розмірі 94 175, 91 грн. для огляду в судовому засіданні.

Скарга обґрунтована тим, що Оболонський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві в порушення вимог ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» незаконно відкрив виконавче провадження щодо виконання наказу господарського суду Запорізької області, що порушує права та законні інтереси боржника, у звязку із тим, що за адресою: м. Київ, пр. Московський, 21, офіс 12 на дату відкриття виконавчого провадження не знаходився постійно діючий орган та майно боржника.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 09.08.2016 року відмовлено у задоволенні скарги ТОВ «ДПА» на дії Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо виконання наказу господарського суду Запорізької області виданого 18.01.2015р. у справі №908/1814/15-г.

Від відповідача у справі ТОВ «ДПА» надійшла апеляційна скарга, в якій заявник просить скасувати ухвали суду у звязку із порушенням ним норм матеріального та процесуального права на прийняти нову ухвалу, якою задовольнити вимоги ТОВ «ДПА».

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Райффайзен ОСОБА_7» вказало на її безпідставність. Відповідно до ст.20 Закону «Про виконавче провадження» право вибору місця виконання судового рішення належить стягувачу. Фактична адреса ТОВ «ДПА», а саме: 04655, м. Київ, пр. Московський, 21, офіс 12, зазначена в Угоді від 21.10.2014р. про внесення змін до договору фінансового лізингу (наявна в матеріалах справи). Жодних листів чи повідомлень про зміну адреси від ТОВ «ДПА» не надходило. При розгляду спору про стягнення заборгованості вся кореспонденція на адресу відповідача надсилалась за київським адресом. Крім того, « 22.03.2016р. Донецьким апеляційним господарським судом при розгляді іншої справи № 905/3345/15 за позовом ТОВ «Райффайзен ОСОБА_7» до ТОВ «ДПА» про стягнення боргу встановлено, «що вказана в Угоді адреса від 21.10.2014р. ТОВ «ДПА» 04655, м. Київ, пр.. Московський, 21, оф.12, також значиться і на офіційному сайті ТОВ «ДПА» в мережі Інтернет за адресою :http:// www. dpa. com. ua. В свою чергу жодних листів чи повідомлень про зміну адреси від ТОВ «ДПА» на адресу суду не надходило, як і не надходило заяв чи клопотань з цього приводу». Відповідно до Закону «Про виконавче провадження», державний виконавець встановивши факт відсутності майна на відповідній території повинен повідомити про це відповідний орган державної виконавчої служби. Звертає увагу на те, що на теперішній час судове рішення не виконане і провести виконавчі дії у м. Донецьку орган виконавчої служби фактично не має можливості.

Дослідивши матеріали справи, пояснення сторін, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що стягувач у справі - ТОВ «Райффайзен ОСОБА_7» звернувся до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві із заявою щодо виконання наказу № 908/1814/15-г від 18.11.2015 року, виданого господарським судом Запорізької області та накладенням арешту на все рухоме та нерухоме майно боржника та оголошення заборони на його відчуження (т.2 а.с. 15).

26.11.2015 року Відділом Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження № ВП49538686, за змістом якої постановлено боржнику самостійно виконати виконавчий документ у семиденний строк з моменту винесення постанови (т.2 а.с. 16).

12.12.2015 року державним виконавцем Відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві за заявою стягувача прийнята постанова про арешт майна боржника у межах суми звернення 96059,43 грн. та оголошено заборону на його відчуження.

06.07.2016р. Відділом Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві прийнята постанова про арешт коштів боржника у межах суми 96059,43 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною другою ст. 11 Закону передбачено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб ( ч. 1 ст. 6 Закону).

Приписами ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

При цьому, примусове виконання рішення відповідно до норм вказаного Закону здійснюється державним виконавцем шляхом застосування заходів примусового виконання рішення, перелік яких визначений ст. 32 Закону. Одним із заходів примусового виконання рішень згідно з п. 1 ч. 1 вищевказаної статті Закону є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Частиною 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

- винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

- винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

- винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

- проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Як вбачається з матеріалів справи у звязку з невиконання боржником в самостійному порядку рішення у даній справі, керуючись приписами ст. ст. 28, 52, 57 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем Відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві були прийняті постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.12.2015 року, якою накладений арешт на все майно боржника у межах суми звернення стягнення 96059, 43 грн., та постанова про арешт коштів боржника від 06.07.2016 року на всіх рахунках боржника у межах суми 96 059,43 грн.

Боржник у справі вважає дії Відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві щодо відкриття виконавчого провадження та подальшого виконання судового наказу у цій справі незаконними, у звязку з порушенням державним виконавцем ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки за адресою: м. Київ, пр. Московський, 21, офіс 12 на дату відкриття виконавчого провадження не знаходився постійно діючий орган та не знаходиться майно боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Матеріали справи свідчать, що адреса 04655, м. Київ, проспект Московський, буд. 21, офіс 12 зазначалась боржником - Товариством з обмеженою відповідальністю «ДПА» як його адреса для листування під час розгляду даної справи господарським судом Запорізької області, в тому числі під час перегляду судового рішення у цій справі і саме за вказаною адресою боржник отримував своєчасно судову кореспонденцію.

До того ж, відповідно до ухвали господарського суду Запорізької області від 24.06.2016 р. у справі № 908/1813/15-г, згідно договору суборенди від 12.01.2015 року, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Будинок «ДПА», вбачається, що за вказаною адресою боржник як Суборендар орендував нежитлове приміщення з метою розміщення робочого місця, необхідного для організації діяльності свого представника.

Крім того, 22.03.2016 року Донецьким апеляційним господарським судом при розгляді іншої справи № 905/3345/15 за позовом ТОВ «Райффайзен ОСОБА_7» до ТОВ «ДПА» про стягнення боргу на останній сторінці постанови встановлено, що вказана в угоді про внесення змін до договору адреса ТОВ «ДПА»: 04655, м. Київ, пр. Московський, 21, оф. 12 також значиться і на офіційному сайті ТОВ «ДПА» в мережі Інтернет за адресою: http://www.dpa.com.ua. (т.2 а.с 29).

Враховуючи те, що за відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців адресою місцезнаходження боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «ДПА» є: 83009, м. Донецьк, Київський район, вул. Новоросійська, буд. 9, на яку не здійснюється пересилання поштової кореспонденції, про що повідомлено численними листами Запорізької дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» № 04-16-416 від 30.03.2015 року, № 04-16-730 від 11.06.2015 року, № 04-16-79 від 15.01.2016 року, в наказі № 908/1815/15-г від 10.11.2015 року крім юридичної адреси боржника господарським судом була зазначена також адреса для листування: 04655, м. Київ, пр. Московський, буд. 21, офіс 12.

Оскільки за приписами ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження»право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу, останній звернувся із заявою про примусове виконання рішення саме до Відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві за поштовою адресою боржника.

Крім того, колегія суддів зазначає, що посилання боржника на порушення Відділом Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві його прав та законних інтересів, зокрема, на позбавлення його права на добровільне виконання судового рішення у звязку з неповідомленням про відкриття виконавчого провадження, відсутність можливості у звязку з територіальною віддаленістю місцезнаходження підприємства від Відділу реагувати на вимоги державного виконавця, своєчасно отримувати відповідні постанови та інші документи є необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне.

Боржнику було достеменно відомо про те, що рішення та постанова суду у цій справі набрали законної сили, більш того останній оскаржував їх в апеляційному та касаційному порядку, був присутній в судових засіданнях в суді першої інстанції і судових інстанціях апеляційної інстанції, а відтак був обізнаний про результати розгляду його скарг і необхідність виконання рішення суду по даній справі та про можливість предявлення наказу від 18.11.2015 року стягувачем до органу державної виконавчої служби. Відтак про необхідність виконання рішення в даній справі боржник дізнався ще з результатів оскарження судового рішення у цій справі, а також відповіді Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Втім, до теперішнього часу боржник не виконав рішення суду.

Твердження боржника про неможливість Оболонського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві належним чином проводити виконавчі дії спростовуються приписами до ч.ч. 3-8 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачено, що державний виконавець не позбавлений можливості надіслати виконавчий документ на виконання до іншого ВДВС за належністю якщо в процесі виконання наказу державний виконавець виявить, що коштів, що знаходяться на відкритих банківських рахунках боржника недостатньо для виконання наказу, або майно боржника, на яке можливо звернути стягнення територіально знаходиться на непідвідомчій території РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, або якщо боржник змінив своє місцезнаходження.

З урахуванням викладеного, враховуючи невиконання станом на даний час рішення суду боржником, господарський суд дійшов правомірного висновку, що дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві щодо відкриття виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Запорізької області № 908/1814/15-г від 18.11.2015 року та подальшого його виконання відповідають нормам Закону України «Про виконавче провадження» та не порушують будь-яких прав боржника. В свою чергу дії боржника фактично спрямовані на невиконання рішення суду від 12.05.2015 року у справі №908/1814/15-г та затягування стадії його виконання в примусовому порядку.

Згідно з п. 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.12р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Стаття 33 ГПК України зобовязує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судова колегія вважає, що боржник не довів факт порушення ВДВС приписів ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» при здійсненні дій щодо відкриття виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Запорізької області № 908/1814/15-г від 18.11.2015 року, в тому числі порушення його прав та законних інтересів діями органу виконавчої служби.

Доводи апелянта, викладені у скарзі, спростовуються вищевикладеними встановленими судом обставинами.

При цьому, колегія суду враховує, що відповідно до Конституції України держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності і господарювання; усі субєкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України; обовязковість рішення суду є однією з основних засад судочинства. Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, який в рішенні «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином суд першої інстанції правомірно зазначив, що доводи боржника, зазначені у скарзі слід визнати неправомірними, з урахуванням чого скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ДПА» на дії Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо виконання наказу від 18.11.15 р. у справі № 908/1814/15-г не підлягає задоволенню.

При розгляді апеляційної скарги заявником надані до суду копія ухвали господарського суду Запорізької області від 29.08.2016 року, прийнята по аналогічному спору, та копії суборенди нежитлового приміщення від 12.01.2015 року та додаткової угоди від 06.04.2015 року про розірвання договору.

Вказані документи до уваги Донецьким апеляційним господарським судом не прийняті, оскілки відповідно до ч.1 ст.101 ГПК України додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Такого обґрунтування суду не надано. Додаткова угода про розірвання договору суду першої інстанції не надавалась та їм не досліджувалась. Крім того, в договорі суборенди зазначена інша адреса: м. Київ, пр.. Московський,21, на 3 поверсі корпусу «В» (а не офіс 12, як зазначалось у наявних у судовій справі документах, у т.ч. договорі фінансового лізингу). Що стосується ухвали суду з аналогічного спору, то висновки суду першої інстанції не можна розглядати як факти, встановлені судом в порядку ст.35 ГПК України.

Враховуючи положення ст.124 Конституції України, те, що державним виконавцем не було порушено норм Закону «Про виконавче провадження» при здійсненні дій, направлених на виконання заяви стягувача про виконання рішення господарського суду, враховуючи конкретні обставини справи, судова колегія не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.33, 99, 101-103, ст.105-106, 121-2 ГПК України Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Ухвалу господарського суду Запорізькій області від 09.08.2016 року у справі № 908/1814/15-г залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова Донецького апеляційного господарського суду набирає законної сили в день її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у 20-ти денний строк.

Головуючий суддя: О.Л. Агапов

Судді: С.А. Малашкевич

ОСОБА_2

Надруковано 6 прим:1-позивачу,1-відповідачу,1-ДВС, 1-у справу,1-ДАГС,1-ГСЗО