КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2016 р. Справа№ 905/2803/14-908/5482/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача: Скрипник П.Г.-представник;

Від відповідача: Русскіна О.В.-представник;

Від третьої особи: Скрипник П.Г.-представник;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2016

у справі № 905/2803/14-908/5482/14 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Донецький металопрокатний завод"

до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Електросталь"

про визнання недійсним пункту 3.4. договору застави.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Донецький металопрокатний завод" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Електросталь" про визнання недійсним пункту 3.4. договору застави № 2005-110/22 від 19.06.2013р.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що пункт 3.4. спірного договору підлягає визнанню недійсним на підставі статтей 203, 215 Цивільного кодексу України, оскільки п.3.4. Договору застави № 2005-110/22 від 19.06.2013 року суперечить вимогам статті 23 Закону України "Про заставу", статтей 32, 33 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", грошові кошти в сумі 100 000,00 доларів США не могли бути предметом за вказаним договором, оскільки на момент його укладення не належали ПАТ "Донецький металопрокатний завод" на праві власності в силу переходу цього права до ПАТ "Дельта Банк" на підставі Договору строкового банківського вкладу № 11/ДЛ_33ДС/09 від 19.06.2013, що зумовлює визнання вказаного пункту спірного договору недійсним.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 11.02.2015р. матеріали справи № 905/2803/14-908/5482/14 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.04.2015р. у справі № 905/2803/14-908/5482/14 (суддя Домнічева І.О.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015р., у позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.07.2015р. касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Донецький металопрокатний завод" задоволено частково. Скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2015р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015р. у справі № 905/2803/14-908/5482/14. Справу № 905/2803/14-908/5482/14 направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.10.2015р. у справі № 905/2803/14-908/5482/14 (суддя Цюкало Ю.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2016, у позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.06.2016 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Донецький металопрокатний завод" задоволено частково. Скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2016р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2016р. у справі № 905/2803/14-908/5482/14. Справу № 905/2803/14-908/5482/14 направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.07.2016 у справі № 905/2803/14-908/5482/14 позов задоволено повністю.

Рішенням визнано недійсним пункту 3.4. договору застави № 2005-110/22 від 19.06.2013р., укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Публічним акціонерним товариством "Донецький металопрокатний завод".

Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на користь Публічного акціонерного товариства "Донецький металопрокатний завод" 1218,00 грн. - витрат по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви, 1948,80 грн.- витрат по сплаті судового збору за розгляд апеляційних скарг, 2314,20 грн.- витрат по сплаті судового збору за розгляд касаційних скарг.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" у справі №905/2803/14-908/5482/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2016 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 20.09.2016.

22.08.2016 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) від позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу відповідача, в якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги відповідача та просить відмовити в її задоволенні.

В судове засідання, призначене на 20.09.2016, повноважні представники не з'явилися.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2016 відкладено розгляд справи № 905/2803/14-908/5482/14 на 29.09.2016.

В судовому засіданні, призначеному на 29.09.2016, представник позивача та третьої особи надав пояснення по суті спору, та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2016 залишити без змін.

В судовому засіданні, призначеному на 29.09.2016, представник відповідача надав пояснення по суті спору, та просив задовольнити апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2016 скасувати таприйняти нове рішення яким відмовити в задоволенні позову.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 27.04.2005 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Електросталь" та Відкритим акціонерним товариством "Кредитпромбанк" було укладено Кредитний договір №2005-110, права кредитора за яким перейшли до АТ "Дельта Банк" на підставі Договору про відступлення права вимоги від 19.06.2013.

Між Публічним акціонерним товариством "Донецький металопрокатний завод" та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (банк) 19.06.2013 було укладено Договір строкового банківського вкладу № 11/ДЛ_33ДС/09, згідно з умовами якого позивач, як вкладник передав, а відповідач прийняв на строковий депозитний рахунок №7310 строком до 20.01.2015 року грошові кошти в сумі 100 000,00 доларів США.

19.06.2013 між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Публічним акціонерним товариством "Донецький металопрокатний завод" укладено Договір застави № 2005-110/22 (далі - Договір або Договір застави), згідно з яким в рахунок забезпечення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Електросталь" грошових зобов'язань перед відповідачем за кредитним договором № 2005-110 від 27.04.2005, позивач передав відповідачу в заставу майнові права на отримання банківського вкладу в сумі 100 000,00 доларів США, що знаходяться на депозитному рахунку № 7310 згідно з Договором № 11/ДЛ_33ДС/09 від 19.06.2013.

Відповідно до пункту 3.4. Договору застави (з урахуванням положень розділу "Терміни і визначення") у разі набуття підстав для звернення стягнення на майнові права на отримання банківського вкладу в сумі 100 000,00 доларів США, що знаходяться на депозитному рахунку № 7310 згідно з Договором № 11/ДЛ_33ДС/09 від 19.06.2013, заставодавець доручає заставодержателю перерахувати з депозитного рахунку № 7310 у АТ "Дельта банк", МФО 300236 грошові кошти в сумі, достатній для погашення заборгованості ТОВ "Електросталь" перед ПАТ "Дельта банк" за Кредитним договором № 2005-110 від 27.04.2005 на погашення цієї заборгованості.

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному цивільним законодавством.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення його сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України (ст. 215 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 статті 572 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 1 Закону України "Про заставу", визначено, що кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Таким чином, договір застави за своєю правовою природою є забезпечувальним правочином, за рахунок якого, кредитор, у разі порушення боржником основного зобов'язання, має переважне право задовольнити свої вимоги. Застава має похідний характер від основного (кредитного) зобов'язання та не існує сама по собі, оскільки перебуває у нерозривному правовому зв'язку з основним зобов'язанням.

Згідно з частиною 2 статті 590 Цивільного кодексу України та частиною1 статті 20 Закону України "Про заставу", заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 1.1 договору застави, предметом застави за ним виступають майнові права на отримання банківського вкладу в сумі 100 000,00 доларів США, що знаходяться на депозитному рахунку згідно з договором №11/ДЛ_33ДС/08 від 19.06.2013.

У разі набуття підстав для звернення стягнення на права, заставодавець доручає заставодержателю перерахувати з депозитного рахунку грошові кошти в сумі, достатній для погашення заборгованості заставодавця перед заставодержателем за кредитним договором на погашення цієї заборгованості (п. 3.4 договору застави).

Статтею 23 Закону України "Про заставу" визначено, що при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права. Заставодержатель набуває право вимагати в судовому порядку переводу на нього заставленого права в момент виникнення права звернення стягнення на предмет застави.

Частинами 1, 2 статті 32 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, звернення стягнення на нього здійснюється шляхом відступлення обтяжувачу відповідного права. Обтяжувач зобов'язаний повідомити в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, боржника та інших обтяжувачів відповідного права грошової вимоги про свій намір набути на свою користь таке право. Протягом строку, вказаного в частині другій статті 28 цього Закону, інші обтяжувачі, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж права, можуть письмово заявити обтяжувачу, який ініціює звернення стягнення, про свій намір отримати задоволення своїх забезпечених обтяженням вимог за рахунок предмета забезпечувального обтяження.

Відповідно до частини 2 статті 33 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, задоволення забезпеченої обтяженням вимоги обтяжувача здійснюється шляхом переказу йому грошової суми, достатньої для повного задоволення цієї вимоги. Такий переказ може здійснюватися банком у порядку договірного списання. Якщо на момент звернення стягнення грошові кошти, які є предметом забезпечувального обтяження, знаходяться у володінні обтяжувача і їх сума перевищує розмір забезпеченої обтяженням вимоги, обтяжувач зобов'язаний повернути надлишок боржнику.

Пунктом 26.2 статті 26 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошей в Україні" умови договору на договірне списання повинні передбачати обсяг інформації, достатній для належного виконання такого списання банком, що обслуговує платника (обставини, за яких банк має здійснити (здійснювати) договірне списання; найменування отримувача та банку отримувача; реквізити рахунка, з якого має здійснюватися договірне списання; реквізити договору між платником та отримувачем (за наявності договору), що передбачає право отримувача на договірне списання; перелік документів, що мають бути представлені отримувачем в обслуговуючий платника банк (якщо платник та отримувач домовились про надання цих документів до банку платника) тощо).

За умовами спірного договору застави предметом застави є майнові права, а не гроші, тоді як відповідно до статті 23 Закону України "Про заставу" та статті 32 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права.

Отже, відступлення права вимоги, тобто передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином, є однією з передбачених статтею 512 Цивільного кодексу України підстав заміни кредитора у зобов'язанні.

Згідно з статтею 513 Цивільного кодексу передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно з статтею 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

У разі набуття підстав для звернення стягнення на майнові права на отримання банківського вкладу в сумі 100 000,00 доларів США, що знаходяться на депозитному рахунку № 7310 згідно з Договором № 11/ДЛ_33ДС/09 від 19.06.2013 року, заставодавець доручає заставодержателю перерахувати з депозитного рахунку № 7310 у АТ "Дельта банк", МФО 300236 грошові кошти в сумі, достатній для погашення заборгованості ТОВ "Електросталь" перед ПАТ "Дельта банк" за Кредитним договором № 2005-110 від 27.04.2005 року на погашення цієї заборгованості (п. 3.4. Договору застави).

Таким чином, беручи до уваги положення статтей 512-514, 516, 517 Цивільного кодексу України та статті 23 Закону України "Про заставу", та статті 32 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" суд встановив невідповідність умов пункту 3.4 Договору застави зазначеним нормам законодавства, оскільки умови пункту 3.4 договору не передбачає домовленість сторін щодо уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права шляхом переведення на банк права вимоги, що належить позивачу за договором банківського вкладу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Заперечення скаржників, які містяться в матеріалах справи, та в апеляційних скаргах не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та спростовуються матеріалами справи, а тому є необґрунтованими та недоведеними.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 14.07.2016 у справі № 905/2803/14-908/5482/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 905/2803/14-908/5482/14 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко