номер провадження справи 12/72/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2016 Справа № 908/1928/16

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

За участю секретаря судового засідання Бамбизова М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/1928/16

за позовом: Приватного акціонерного товариства Страхова компанія ВУСО, м. Київ

до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія Кредо, м. Запоріжжя

про стягнення 6328,97 грн.

за участю представників:

від позивача не з'явився

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Приватне акціонерне товариство Страхова компанія ВУСО звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія Кредо про стягнення виплаченого страхового відшкодування в сумі 6328,97 грн.

08.08.2016 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутністю його представника у звязку з неможливістю забезпечити його явку на підставі наявних у справі доказів. При цьому позивач вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, копії процесуальних документів у справі просить надсилати за своїм місцезнаходженням: 03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31, оф. 212.

Відповідач у справі - Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія Кредо, 23.08.2016 року надав суду в порядку ст. 59 ГПК України, відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, мотивуючи свою позицію наступним:

- зазначає, що у відповідь на претензії/регресну вимогу ТДВ СК Кредо надіслало на імя позивача лист-відповідь № Э.37.7.0.0/15 від 15.01.2016 року, в якому зазначено, що необхідна належним чином завірена копія постанови суду (з поміткою про набрання законної сили) про притягнення до адміністративної відповідальності водія ОСОБА_1, яка б підтверджувала настання цивільно-правової відповідальності особи, відповідальність якої застрахована за полісом, та лист-відповідь № Э. 37.7.0.0/143 від 28.03.2016 року, в якому ТДВ СК Кредо просило повторно надати розрахунок суми страхового відшкодування, на підставі якого була здійснена виплата 6328,97 грн. замість 14241,70 грн.;

- відповідно до ст. 33-1.1. Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного та дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на відшкодування (потерпілий) зобовязані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, зокрема: надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа;

- розмір страхового відшкодування має визначатися за правилами, встановленими у договорі страхування, страховик не вправі вимагати від заподіювача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику з порушенням умов договору страхування, якщо розрахунок здійснювався за іншими правилами, ніж зазначено в договорі страхування, то при визначенні розміру вимоги страховика, який підлягає задоволенню, до заподіювача шкоди із суми, виплаченої страховиком страхувальнику, виключається виплата, не передбачена договором;

- ТДВ СК Кредо згідно умов страхування позивача не може розрахувати розмір виплати страхового відшкодування, бо не може визначити на підставі яких пунктів договору позивач здійснив виплату страхового відшкодування саме у розмірі 6328,97 грн. замість 14241,70 грн.;

- без надання з боку позивача детального розрахунку страхового відшкодування з посиланням на пункти договору страхування у ТДВ СК Кредо відсутні будь-які правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування в порядку регресу, а тому ТДВ СК Кредо правомірно тимчасово призупинило страхову справу в порядку п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Просить відмовити в задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

12.09.2016 року на електронну адресу суду та 13.09.2016 року через канцелярію суду від позивача надійшли додаткові пояснення згідно приписів ст. 22 ГПК України, в яких останній зазначає, що відповідно до рахунку-фактури № СФ-0000154 від 30.10.2015 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля склала суму в розмірі 14241,60 грн. Згідно умов договору страхування ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило на користь страхувальника суму страхового відшкодування в розмірі 6328,97 грн., застосувавши коефіцієнт пропорційної відповідальності страховика, відомості про що відображені в звіті № 647405. Пояснює, що виплата страхового відшкодування проведена в наступному порядку: частина в сумі 1957,30 грн. виплачена шляхом зарахування (зустрічних однорідних вимог) в рахунок наступних платежів за договором страхування № 2-12 від 17.08.2015 року, а частина в розмірі 4371,67 грн. виплачена на користь вигодонабувача за договором згідно листа останнього. При цьому зазначає, що виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ «СК «ВУСО» у відповідності до ст. 25 Закону України «Про страхування» на підставі заяви страхувальника та страхового акту № 3760-02 від 10.11.2015 року, факт проведення зазначеної виплати підтверджується довідкою-підтвердженням виплати страхового відшкодування за підписом головного бухгалтера ПрАТ «СК «ВУСО» та платіжним дорученням № 14178 від 10.11.2015 року. Вважає, що з моменту виплати страхового відшкодування, здійсненого в інтересах страхувальника, у ПрАТ «СК «ВУСО» виникло право зворотної вимоги до ТДВ СК Кредо по відшкодуванню шкоди в розмірі 6328,97 грн. Разом з тим вказує, що посилання відповідача на його нерозуміння розрахунку суми виплаченого страхового відшкодування, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, є неспроможними та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки нерозуміння будь-яких обставин не звільняє відповідача від обовязку нести відповідальність за винні дії ОСОБА_1 в порядку ст. 6, 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» на користь позивача. Крім того зазнає, що посилання відповідача є безпідставними, оскільки детальний розрахунок суми виплаченого страхового відшкодування з посиланням на відповідні пункти договору наведений у звіті № 647405 від 09.11.2015 року, копія якого наявна в матеріалах справи. Просить задовольнити позов в повному обсязі.

12.09.2016 року на електронну адресу суду та 13.09.2016 року через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутністю його представника у звязку з неможливістю забезпечити його явку на підставі наявних у справі доказів. При цьому позивач вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, копії процесуальних документів у справі просить надсилати за своїм місцезнаходженням: 03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31, оф. 212.

Представник позивача в судове засідання 22.09.2016 року не зявився, однак згідно раніше надісланого на адресу суду клопотання просив розглядати справу за відсутністю його представника.

Представник відповідача в судове засідання 22.09.2016 року не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Неприбуття у судове засідання представників сторін, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 ГПК України, тому суд дійшов висновку, що справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача, заперечення відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що між Приватним акціонерним товариством Страхова компанія ВУСО (далі Страховик, позивач у справі) та ОСОБА_2 (далі Страхувальник) був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 2 від 17.08.2015 року.

Предметом даного договору є майнові інтереси страхувальника (Вигодонабувача), що не суперечать чинному законодавству України, повязані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом автомобілем Gelly MK 1,5 Basic, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

16 жовтня 2015 року о 16 год. 30 хв. в м. Маріуполь Донецької області по бул. Шевченка, (Володарська а/д) сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу автомобіля Gelly MK 1,5 Basic, державний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля ВАЗ 21061 ЗНГ, державний номер 06567ЯН, під керуванням водія ОСОБА_1 Факт настання дорожньо - транспортної пригоди підтверджено довідкою № 74678991 про дорожньо-транспортну пригоду від 16.10.2015 року, в якій зазначено, що дорожньо - транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 п. 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (недодержання дистанції та інтервалу).

Відповідно до звіту № 647405 від 09.11.2015 року розмір матеріального збитку, заподіяного автомобілю Gelly MK 1,5 Basic, державний номер НОМЕР_1, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 14241,60 грн.

Страховиком було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування та складено страховий акт № 3760-02 від 10.11.2015 року, відповідно до якого сума страхового відшкодування склала 6328,97 грн.

В матеріалах справи міститься лист ПАТ «Ідея Банк» № 06.2/172341 від 09.11.2015 року на адресу позивача, в якому банк повідомляє, що станом на 09.11.2015 року у ОСОБА_2 існує непогашена кредитна заборгованість за кредитним договором № 910.17367 від 16.08.2012 року, тому просить направити страхове відшкодування в повному розмірі за наступними реквізитами: р/р № 3016:980 в ПАТ «Ідея Банк», МФО 336310, .

Зі змісту страхового акта № 3760-02 від 10.11.2015 року вбачається, що виплата суми страхового відшкодування в розмірі 6328,97 грн. визначена наступним чином: в сумі 1957,30 грн. була перерахована в рахунок погашення неоплаченого ОСОБА_2 страхового платежу за договором страхування № 2-12 від 17.08.2015 року, в сумі 4371,67 грн. перерахована на користь ПАТ «Ідея Банк» згідно його листа від 09.11.2015 року.

Факт здійснення позивачем виплати суми страхового відшкодування в загальному розмірі 6328,97 грн. підтверджується довідкою-підтвердженням виплати страхового відшкодування від 12.07.2016 року та платіжним дорученням № 14178 від 10.11.2015 року.

З посиланням на ті обставини, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ 21061 ЗНГ, державний номер 06567ЯН, на момент вчинення ДТП була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія Кредо за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7271664, позивач наполягає на стягненні з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 6328,97 грн. При цьому, позивач вважає за необхідне зменшити розмір страхового відшкодування фактично виплаченого на розмір франшизи відповідача, передбачений полісом № АІ/7271664.

Регресна вимога (претензія) № 5587 від 17.12.2015 року про стягнення суми страхового відшкодування була надіслана позивачем на адресу відповідача.

У відповідь на вказану регресну вимогу відповідач листом № Э.37.7.0.0/15 від 15.01.2016 року вимагав позивача для обєктивного розгляду заяви та можливості прийняття рішення по її суті надати належним чином завірену копію постанови суду (з поміткою про набрання законної сили) про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_1.

В подальшому листом № Э.37.7.0.0/143 від 28.03.2016 року відповідач просив позивача надати розрахунок суми страхового відшкодування, на підставі якого була здійснена виплата в сумі 6328,97 грн.

Втім, оскільки вказані вимоги залишились невиконаними з боку відповідача позивач намагається стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 6328,97 грн. в примусовому порядку.

Надавши правову кваліфікацію правовідносин сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи із наступного:

За своєю правовою природою між сторонами склалися правовідносини, повязані з виконанням умов договорів страхування, сторони досягли всіх їх суттєвих умов, а саме відносно предмету страхування, у тому числі страхової суми, дотримали його письмову форму, а тому відповідно до вимог ст. ст. 16 Закону України "Про страхування", приписів статей 627, 629, 979 ЦК України, ст. ст. 180, 181 ГК України вони вважаються укладеними. Право регресної вимоги позивача передбачено ст. 27 Закону України "Про страхування", ст. ст. 993, 1166, 1191 ЦК України.

Так, статтею 27 Закону України Про страхування та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток, що кореспондується з вимогами статті 1166 ЦК України.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Так, в якості доказів на підтвердження розміру страхового відшкодування потерпілій особі, позивачем надано:

- звіт № 647405 від 09.11.2015 року, відповідно до якого розмір страхового відшкодування становить 6328,97 грн.;

- страховий акт № 3760-02 від 10.11.2015 року, відповідно до якого розмір страхового відшкодування становить 6328,97 грн.

В підтвердження завданих пошкоджень автомобілю Gelly MK 1,5 Basic, державний номер НОМЕР_1 позивачем надана довідка № 74678991 про дорожньо-транспортну пригоду від 16.10.2015 року, акт технічного огляду транспортного засобу № 305 від 20.10.2015 року, складений представником Експертної компанії Укравтоекспертиза ОСОБА_4 за участю водія транспортного засобу ОСОБА_3 (а.с. 20, 24).

Матеріали справи свідчать, що у звіті № 647405 від 09.11.2015 року позивачем була визначена сума страхового відшкодування в розмірі 6328,97 грн. з урахуванням коефіцієнта пропорційності згідно умов п. 16.17 договору страхування.

Так, умовами п. 16.17 Договору страхування № 2 від 17.08.2015 року передбачена пропорційна відповідальність страховика (позивача у справі), а саме, що сума збитку розраховується пропорційно відношенню страхової суми до дійсної вартості транспортного засобу у наступних випадках:

- страхова сума складає певну частину дійсної вартості транспортного засобу на момент укладення договору страхування;

- дійсна вартість транспортного засобу розрахована експертом на момент страхової події перевищує страхову суму більш, ніж на 10%.

Згідно з п. 3.1. Договору страхування № 2 від 17.08.2015 року розмір страхової суми складає 46000,00 грн., а згідно звіту № 647405 від 09.11.2015 року дійсна вартість автомобіля Gelly MK 1,5 Basic складає 103505,22 грн.

Таким чином, оскільки дійсна вартість автомобіля на момент страхової події перевищує страхову суму більш, ніж на 10%, відтак позивачем правомірно визначений розмір страхового відшкодування за умовами п. 16.17. договору страхування в сумі 6328,97 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Ідея Банк» звернувся до позивача листом № 06.2/172341 від 09.11.2015 року, в якому у звязку з наявністю станом на 09.11.2015 року у ОСОБА_2 непогашеної кредитної заборгованості за кредитним договором № 910.17367 від 16.08.2012 року просив направити страхове відшкодування в повному розмірі за наступними реквізитами: р/р № 3016:980 в ПАТ «Ідея Банк», МФО 336310, .

Зі складеного позивачем страхового акту № 3760-02 від 10.11.2015 року вбачається, що виплата суми страхового відшкодування в розмірі 6328,97 грн. була проведена в наступному порядку: в сумі 1957,30 грн. була перерахована в рахунок погашення неоплаченого ОСОБА_2 страхового платежу за договором страхування № 2-12 від 17.08.2015 року, в сумі 4371,67 грн. перерахована на користь ПАТ «Ідея Банк» згідно його листа від 09.11.2015 року.

Умовами п. 16.11. Договору страхування № 2 від 17.08.2015 року встановлено, що якщо на момент виплати страхового відшкодування страховий платіж за договором сплачений страхувальником не повністю, страховик має право зменшити суму страхового відшкодування на несплачену частину платежу в рахунок погашення страхового платежу за договором.

Отже, дії позивача щодо здійснення зарахування частини страхового відшкодування в сумі 1957,30 грн. в рахунок погашення неоплаченого ОСОБА_2 страхового платежу повністю відповідають умовам п. 16.11. Договору страхування № 2 від 17.08.2015 року.

Відтак, позивач здійснив виплату страхового відшкодування в загальній сумі 6328,97 грн., перерахувавши його в сумі 1957,30 грн. в рахунок погашення неоплаченого страхового платежу за договором страхування № 2-12 від 17.08.2015 року та в сумі 4371,67 грн. на користь ПАТ «Ідея Банк» згідно його листа від 09.11.2015 року, що підтверджується довідкою-підтвердженням виплати страхового відшкодування від 12.07.2016 року та платіжним дорученням № 14178 від 10.11.2015 року (а.с. 30, 31).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини.

Згідно з частиною першою статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Обовязковість звернення позивача до страховика, в якого застрахована цивільно-правова відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП, з вимогою щодо отримання суми виплаченого страхового відшкодування чинним законодавством не передбачена. Вказана позиція також викладена в Оглядовому листі Вищого господарського суду України № 01-06/15/2014 від 14.01.2014 року Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з правовідносин страхування. Натомість перехід до позивача права вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки узгоджується із вищевказаними нормами.

Отже, в даному випадку позивач отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплатити матеріальне відшкодування.

В звязку з відсутністю регресної виплати зі сторони відповідача позивач у даній справі реалізував свої право вимоги про стягнення суми невиплаченого страхового відшкодування шляхом подання даного позову до господарського суду, що узгоджується з приписами статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування".

У частині 1 статті 1188 Цивільного кодексу України зазначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина 1 статті 1191 Цивільного кодексу України). Отже, підставою для звернення страховика з регресною вимогою є саме виконання ним обов'язку з відшкодування шкоди за іншу особу.

З урахуванням приписів статей 993, 1191 Цивільного кодексу України слід зазначити, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного майнового страхування, переходить право вимоги до страховика, який здійснив обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, у розмірі виплаченого страхового відшкодування. Тобто визначальним моментом для звернення з такою вимогою є сам факт виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування.

Таким чином, в розумінні статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат перейшло право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною 4 статті 9 Закону України "Про страхування" передбачено, що розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до пункту 36.2. статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Із положень вказаної норми Закону вбачається, що під оціненою шкодою в ньому розуміється також і шкода, щодо якої страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування без проведення оцінки та без експертизи пошкодженого майна.

Так, відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Як визначено в абзаці 1 пункту 36.4 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

В даному випадку позивач здійснив виплату страхового відшкодування в загальній сумі 6328,97 грн., перерахувавши його в сумі 1957,30 грн. в рахунок погашення неоплаченого страхового платежу за договором страхування № 2-12 від 17.08.2015 року (згідно умов п. 16.11 договору) та в сумі 4371,67 грн. на користь ПАТ «Ідея Банк» згідно його листа від 09.11.2015 року, що підтверджується довідкою-підтвердженням виплати страхового відшкодування від 12.07.2016 року та платіжним дорученням № 14178 від 10.11.2015 року (а.с. 30, 31).

Згідно з частиною першою статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 6328,97 грн. право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, що кореспондується з приписами ст. 993 ЦК України.

Приписи статті 9 Закону України "Про страхування" та статті 12 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлюють поняття франшизи, а саме частину збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Тобто, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Вина водія автомобіля ВАЗ 21061 ЗНГ, державний номер 06567ЯН, ОСОБА_1 у вчиненні ДТП встановлена постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 28.10.2015 року у справі № 263/12742/15-п, засвідчена копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 21). Зокрема вказаною постановою встановлено, що 16.10.2015 року о 16:30 ОСОБА_1 в Жовтневому районі м. Маріуполя на перехресті б. Шевченко та Володарської а/д, керуючи автомобілем «ВАЗ 21061», д/н О6567ЯН, рухався не дотримуючись безпечної дистанції і скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 в результаті дорожньо-транспортної пригоди зазначені автомобілі отримали механічні пошкодження, своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України.

Рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обовязковим для господарського суду в розумінні вимог статті 35 ГПК України щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Так, з наявного в матеріалах справи полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7271664, яким застрахований автомобіль ВАЗ 21061, державний номер О6567ЯН, передбачена франшиза в сумі 0,00 грн.

З наданого відповідачем до матеріалів справи полісу № АІ/7271664 вбачається, що станом на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди поліс діяв.

Таким чином, наявними у справі доказами доведено, що цивільно-правова відповідальність власника та володільця автомобіля ВАЗ 21061, державний номер О6567ЯН на момент вчинення ДТП була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія Кредо.

Відтак, оскільки до позивача перейшло право регресних вимог до відповідача, враховуючи підтвердження сплати позивачем страхового відшкодування в загальній сумі 6328,97 грн., розмір страхового відшкодування, яке зобовязаний відшкодувати відповідач за вирахуванням франшизи в сумі 0,00 грн. складає 6328,97 грн.

Отже, в даному випадку саме відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності автомобіля ВАЗ 21061, державний номер О6567ЯН, має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок ДТП в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи, а позивач, як особа, яка виплатила страхове відшкодування набув право вимоги, яке ця особа має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Стаття 33 ГПК України зобовязує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем доведений факт заподіяння шкоди, в розумінні вимог статті 1166 ЦК України, і її розмір, та право регресного відшкодування виплаченої ним суми в розмірі 6328,97 грн. на підставі статті 27 Закону України Про страхування, статті 993 ЦК України. Відповідач докази сплати страхового відшкодування на користь позивача станом на день розгляду справи суду не надав.

За такими обставинами позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Страхова компанія ВУСО до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія КРЕДО про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 6328,97 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Стосовно викладених відповідачем у відзиві тверджень про ненадання позивачем постанови суду (з поміткою про набрання законної сили) про притягнення до адміністративної відповідальності водія ОСОБА_1 та розрахунку страхового відшкодування, який викладений у звіті № 647405 від 09.11.2015 року, необхідних для прийняття рішення щодо відшкодування завданої шкоди, слід зазначити, що вказані документи були надіслані позивачем на адресу відповідача разом із позовною заявою, що підтверджується описом вкладення від 12.07.2016 року (а.с. 8). Разом з тим з постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 28.10.2015 року у справі № 263/12742/15-п про притягнення до адміністративної відповідальності водія ОСОБА_1 та звітом № 647405 від 09.11.2015 року, в якому викладений розрахунок суми страхового відшкодування з посиланням на пункти договору, на підставі яких здійснений розрахунок, відповідач мав можливість ознайомитися в порядку ст. 22 ГПК України, надавши суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи. Втім відповідач правом на ознайомлення з матеріалами справи не скористався. Відтак твердження відповідача, що без надання з боку позивача детального розрахунку страхового відшкодування відсутні будь-які правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування в порядку регресу є необґрунтованими та безпідставними.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. покладаються на відповідача у справі - Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія КРЕДО, відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 22.09.2016 року згідно частини 2 статті 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 993, 1166, 1188, 1187, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України Про страхування, ст. ст. 22, 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів", ст. ст. 42, 43, 33, 34, 44, 49, 75, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Страхова компанія ВУСО до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія КРЕДО задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія КРЕДО, 69068, м. Запоріжжя, проспект Моторобудівників, буд. 34, , на користь:

- Приватного акціонерного товариства ВУСО, 03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31, оф. 212, , суму страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 6328 (шість тисяч триста двадцять вісім) грн. 97 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп., видавши наказ.

Повне рішення складено 27.09.2016 року

Суддя О.Г. Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.