Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "20" вересня 2016 р. Справа № 906/215/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

при секретарі Антонюк Н.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов. №354 від 29.04.2016

від відповідача: не з'явився.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Малинська паперова фабрика - Вайдманн"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Сервіс"

про стягнення 367028,58 доларів США

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Сервіс" 205887,22 доларів США, з яких: 194196,74 доларів США - борг, 11690,48 доларів США - пеня.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань щодо сплати коштів згідно умов договорів поставки №SE3-30100115 від 16.12.2014 та №SE3-30100116 від 16.12.2015.

Ухвалою суду від 19.05.2016 господарський суд прийняв до розгляду заяви про збільшення розміру позовних вимог вих.№691 від 05.04.2016 (вх.№02-44/310/16 від 11.04.2016), вих.№900 від 22.04.2016 (вх.№02-44/352/16 від 25.04.2016), вих.№979 від 04.05.2016 (вх.№02-44/370/16 від 05.05.2016), вих.№1099 від 18.05.2016 (вх.№02-44/439/16 від 19.05.2016) та вважав заявленим до розгляду спір про стягнення 355338,10дол. США - основного боргу і 11690,48дол. США - пені (а.с. 234-235, т.1).

При прийнятті позовної заяви судом було встановлено, що відповідач у справі є нерезидентом, який не має свого представництва на території України.

Згідно п.9.4. договорів поставки №SE3-30100115 від 16.12.2014 та №SE3-30100116 від 16.12.2015 в разі, якщо між сторонами виникне спір і сторони по ньому не досягнуть узгодженого рішення, спір підлягає передачі на розгляд і вирішення до господарського суду за місцем знаходження позивача, згідно Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності від 20.03.1992, ратифікованого постановою Верховної Ради України від 19.12.1992 №2889-XII.

Враховуючи вимоги зазначеної вище Угоди, а також ст.125 ГПК України, господарський суд звертався із судовим дорученням до компетентного органу Російської Федерації (держави місцезнаходження відповідача) для вручення відповідних судових документів, у зв'язку з чим провадження у справі №906/215/16 ухвалою суду від 30.06.2016 зупинялося (а.с. 12, т.2).

26.07.2016 на адресу суду надійшла ухвала арбітражного суду м. Москви від 27.06.2016 №А-40-129857/16-110-1151 про виконання доручення господарського суду Житомирської області (а.с. 22, т.2).

Ухвалою суду від 20.09.2016 провадження у справі поновлено (а.с. 29, т.2).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги з врахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог вих.№691 від 05.04.2016 (вх.№02-44/310/16 від 11.04.2016), вих.№900 від 22.04.2016 (вх.№02-44/352/16 від 25.04.2016), вих.№979 від 04.05.2016 (вх.№02-44/370/16 від 05.05.2016), вих.№1099 від 18.05.2016 (вх.№02-44/439/16 від 19.05.2016 підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. 20.09.2016 до господарського суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позов (з врахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог) визнає в повному обсязі, а також просить суд розглядати справу без участі повноважного представника (а.с. 26, т.2).

Таким чином, відповідач був належним чином повідомлений судом про час та місце судового розгляду справи, а тому нез'явлення його представника не перешкоджає вирішенню спору.

У зв'язку з цим, відповідно до ст.75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

16.12.2014 та 16.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Малинська паперова фабрика-Вайдманн" (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Сервіс" (покупець, відповідач) укладено договори поставки №SE3-30100115 і №SE3-30100116 - відповідно (далі - Договори) (а.с. 15-18, 84-87, т.1), згідно яких продавець зобовязується поставити та передати у власність покупцю продукцію, а покупець зобовязується прийняти й оплатити поставлену йому продукцію на умовах умов даних договорів.

Поставка продукції здійснюється партіями. Найменування, марка, кількість, ціна, загальна вартість та асортимент продукції визначаються сторонами та зазначаються у специфікаціях, які є невідємними частинами даного договору (п.1.2. Договорів).

Відповідно до п.3.1. Договорів вартість кожної партії продукції встановлюється в специфікаціях до даного договору в доларах США і фіксується в рахунку-фактурі продавця.

Ціна одиниці продукції та загальна вартість продукції в доларах США визначається сторонам в додатку №1, який є невідємною частиною даного договору. У ціну продукції включені митні витрати, повязані з експортом продукції, витрати по упаковці, маркіровці та завантаженню (п.3.2. Договорів).

Пунктом 4.1. Договорів передбачено, що розрахунки за поставлену продукцію здійснюються на протязі 45 робочих днів з дати поставки продукції на підставі наданого продавцем рахунку-фактури. Датою поставки вважається дата відмітки продавцем у Міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR) графи 4, 21.

Оплата по договору здійснюється покупцем у доларах США шляхом банківського переказу на рахунок продавця (п.4.2. Договорів).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч.1 ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України)). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч.3 ст.173 ГК України).

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.175 ГК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договорів поставки №SE3-30100115 від 16.12.2014 та №SE3-30100116 від 16.12.2015, які за своєю правовою природою є договорами поставки.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (ч.ч.1, 2 ст.692 ЦК України).

Абзацом 1 частини 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач свої зобов`язання згідно умов договорів поставки №SE3-30100115 від 16.12.2014 та №SE3-30100116 від 16.12.2015 виконав належним чином, поставивши відповідачу товар на суму 355338,10 доларів США, що підтверджується Міжнародними товарно-транспортними накладними (CMR) від 07.12.2015, від 14.12.2015, від 15.12.2015, від 18.12.2015, від 11.01.2016, від 15.01.2016, від 28.01.2016, від 01.02.2016, від 09.02.2016, від 24.02.2016 (а.с. 32, 43, 56, 68, 79, 102, 149, 171, 184, 201, 215, т.1) та не заперечується відповідачем, про що свідчить відзив на позовну заяву (а.с. 26, т.2).

Позивачем відповідачу виставлялися рахунки-фактури для оплати продукції від 07.12.2015 (на суму 30305,82дол. США), від 14.12.2015 (на суму 41715,78дол. США), від 15.12.2015 (на суму 30289,05дол. США), від 15.12.2015 (на суму 30417,33дол. США), від 18.12.2015 (на суму 30634,57дол. США), від 11.01.2016 (на суму 30834,19дол. США), від 15.01.2016 (на суму 30515,72дол. США), від 28.01.2016 (на суму 40699,03дол. США), від 01.02.2016 (на суму 34695,95дол. США), від 09.02.2016 (на суму 31816,65дол. США), 24.02.2016 (на суму 31719,83) (а.с. 26, 37, 50, 62, 73, 96, 143, 165-166, 178, 197, 211-212, т.1).

Разом з тим, відповідач взяті на себе договорами поставки №SE3-30100115 від 16.12.2014 та №SE3-30100116 від 16.12.2015 зобов'язання щодо своєчасної оплати за поставлений позивачем товар належним чином не виконав.

Тому, станом на день розгляду справи в суді у відповідача існує заборгованість перед позивачем за договорами поставки №SE3-30100115 від 16.12.2014 та №SE3-30100116 від 16.12.2015 в розмірі 355338,10 доларів США.

Отже, з урахуванням встановлених обставин спору, позовна вимога про стягнення основного боргу в сумі 355338,10 доларів США за вказаними вище договорами є доведеною та підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 11690,48 доларів США пені за невиконання грошового зобов'язання за договором поставки №SE3-30100115 від 16.12.2014 за періоди: 08.02.2016-09.03.2016, 15.02.2016-09.03.2016, 16.02.2016-09.03.2016, 18.02.2016-09.03.2016.

Пунктом 3 статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Частиною 4 статті 231 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконання частини зобов'язання, або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ч.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюється у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачений законом або договором.

Так, п.9.3. договору поставки №SE3-30100115 від 16.12.2014 сторони узгодили, що за порушення строків оплати (п.4.1. даного договору) покупець виплачує продавцю пеню в розмірі 0,3% від вартості неоплаченої в строк партії продукції за кожен день прострочки оплати.

Перевіривши розрахунок позивача суми пені, суд приходить до висновку про його невірність, оскільки позивач неправильно визначив початки періодів нарахування пені, з огляду на наступне.

Як суд зазначав вище, п.4.1. договору поставки №SE3-30100115 від 16.12.2014 передбачено, що розрахунки за поставлену продукцію здійснюються на протязі 45 робочих днів з дати поставки продукції на підставі наданого продавцем рахунку-фактури. Датою поставки вважається дата відмітки продавцем у Міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR) графи 4, 21.

Так, позивачем на виконання умов договору поставки №SE3-30100115 від 16.12.2014 поставлено відповідачу продукцію згідно Міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR) від 07.12.2015, від 14.12.2015, від 15.12.2015, від 18.12.2015.

Тобто, заборгованість за поставлену продукцію у відповідача виникла з 11.02.2016 (згідно Міжнародної товарно-транспортної накладної від 07.12.2015), з 18.12.2016 (згідно Міжнародної товарно-транспортної накладної від 14.12.2015), з 19.02.2016 (згідно Міжнародних товарно-транспортних накладних від 15.12.2015), з 24.02.2016 (згідно Міжнародної товарно-транспортної накладної від 18.12.2015).

Таким чином, суд вважає за необхідне здійснити перерахунок сум пені, а саме:

- пеня за неналежне виконання грошового зобов'язання з оплати за поставлену продукцію на суму 30305,82дол. США за Міжнародною товарно-транспортною накладною від 07.12.2015, за період 11.02.2016-09.03.2016 становить 2545,69дол. США;

- пеня за неналежне виконання грошового зобов'язання з оплати за поставлену продукцію на суму 41715,78дол. США за Міжнародною товарно-транспортною накладною від 14.12.2015, за період 18.02.2016-09.03.2016 становить 2628,09дол. США;

- пеня за неналежне виконання грошового зобов'язання з оплати за поставлену продукцію на суму 30289,05дол. США за Міжнародною товарно-транспортною накладною від 15.12.2015, за період 19.02.2016-09.03.2016 становить 1817,34дол. США;

- пеня за неналежне виконання грошового зобов'язання з оплати за поставлену продукцію на суму 30417,33дол. США за Міжнародною товарно-транспортною накладною від 15.12.2015, за період 19.02.2016-09.03.2016 становить 1825,04дол. США;

- пеня за неналежне виконання грошового зобов'язання з оплати за поставлену продукцію на суму 30634,57дол. США за Міжнародною товарно-транспортною накладною від 18.12.2015, за період 24.02.2016-09.03.2016 становить 1378,56дол. США.

Отже, загальна сума пені, яка підлягає стягненню, складає 10194,72 доларів США (2545,69дол. США + 2628,09дол. США + 1817,34дол. США + 1825,04дол. США +1378,56дол. США). У частині стягнення 1495,76 доларів США (11690,48дол. США - 10194,72дол. США) суд відмовляє в позові за безпідставністю.

Як визначає ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.34 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідач позов за підставою та предметом не оспорив, доказів сплати боргу суду не надав, позовні вимоги (з врахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог) визнав повністю у відзиві на позовну заяву (а.с. 26, т.2).

При цьому, позивач довів суду обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за поставлений товар належними та допустимими доказами.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення 355338,10 доларів США - боргу і 10194,72 доларів США - пені обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. У частині вимог щодо стягнення пені в розмірі 1495,76 доларів США суд відмовляє в позові.

Судові витрати, відповідно до ст.49 ГПК України, покладаються на відповідача, оскільки він спонукав позивача звернутися з позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Сервіс" (101990, Росія, м. Москва, пров. Армянський, 11а/2, буд.1 "Б"; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Малинська паперова фабрика - Вайдманн" (11602, Житомирська обл., м. Малин, вул. Приходько, 66; ідентифікаційний код 00278735):

- 355338,10 доларів США - боргу;

- 10194,72 доларів США - пені;

- 135651,52грн - судового збору.

3. Відмовити в позові в частині стягнення пені в розмірі 1495,76 доларів США.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 26.09.16

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу

2 - позивачу (рек. з повід.)

3 - відповідачу (рек. з повід.)