РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2016 Справа №910/10771/16

За позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву

До Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Експрес-Банк»

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця»

Про виселення

Суддя Ващенко Т.М.

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: Ємець Ю.В. представник за довіреністю № 20 від 25.02.16.

Від відповідача: Мацко Т.В. представник за довіреністю № юр-208 від 23.10.15.

Від третьої особи: Безхутрій К.О. представник за довіреністю № б/н від 18.12.15.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Експрес-Банк» (далі - відповідач) про виселення відповідача з орендованого державного нерухомого майна - частини нежилого приміщення загальною площею 1,00 кв.м, розміщеного за адресою: м. Київ, площа Вокзальна, 1, в залі очікування Центрального вокзалу.

Разом з позовною заявою позивачем було подано клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.16. відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення в даній справі.

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.16. порушено провадження у справі № 910/10771/16 та призначено її до розгляду на 14.07.16.

05.07.16. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Експрес-Банк» проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.07.16. (з врахуванням ухвали від 08.08.16. про виправлення описки) залучено до участі в розгляді даної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - третя особа), та відкладено розгляд справи на 26.07.16.

26.07.16. позивачем через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

За результатами судового засідання 26.07.16. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 04.08.16., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

В судовому засіданні 04.08.16. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 14.09.16.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.16. на підставі ст. 69 ГПК України було продовжено строк вирішення спору у справі № 910/10771/16 на п'ятнадцять днів.

07.09.16. третьою особою через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 14.09.16. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 20.09.16.

В судовому засіданні 20.09.16. позивачем було підтримано свої позовні вимоги.

Відповідач та третя особа в судовому засіданні 20.09.16. проти позову заперечували.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/10771/16.

В судовому засіданні 20.09.16. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.02.10. між позивачем (далі - Орендодавець) та відповідачем (далі - Орендар) укладено Договір № 5102 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (далі - Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1) Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - частина нежилого приміщення загальною площею 1,00 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Київ, Привокзальна площа,1, в залі очікування № 3 Центрального вокзалу (далі - Майно), що перебуває на балансі Вокзалу станції Київ-Пасажирський Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» (далі - Балансоутримувач).

Майно передається в оренду з метою розміщення банкомата (п. 1.2 Договору).

Строк дії Договору сторони визначили у пункті 10.1 строком на 1 (один) рік, що діє з 24.02.10. до 24.02.11. включно.

Пунктом 10.4 Договору передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього Договору.

Відповідно до пункту 2.1 Договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання - передачі майна.

В подальшому між сторонами укладалися додаткові угоди, якими вносилися відповідні зміни та доповнення до Договору, зокрема:

- Договором № 5102/02 від 05.05.11. змінено розмір орендної плати за Договором та продовжено строк його дії до 24.02.12. включно;

- Договором № 5102/03 від 13.04.12. змінено розмір орендної плати за Договором;

- Договором № 5102/04 від 27.04.12. продовжено строк дії Договору до 24.02.13. включно;

- Договором № 5102/05 від 26.02.13. продовжено строк дії Договору до 24.02.14. включно;

- Договором № 5102/06 від 18.03.14. продовжено строк дії Договору до 24.02.15. включно.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов'язань та обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 287 Господарського кодексу України та статтею 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцями щодо державного та комунального майна є державні (комунальні) підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк

У відповідності до статті 651 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з пунктами 10.5 Договору реорганізація орендодавця або перехід права власності на орендоване майно третім особам не є підставою для припинення чинності цього договору, і він зберігає свою чинність для нового власника орендованого майна (його правонаступників).

Судом встановлено, що у зв'язку із створенням Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" від 23.02.14. № 4442-VI, постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" від 25.06.14. № 200 та статті 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", усі права та обов'язки орендодавця за спірним договором перейшли до третьої особи. Вказане підтверджується передавальним актом від 31.07.2015, затвердженим Міністром інфраструктури 18.08.15., зведеним переліком майна Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», що вноситься до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця», переліком майна ПАТ «Українська залізниця», яким наділяється Регіональна філія «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

При цьому, суд погоджується з викладеним у відзиві на позовну заяву, а саме, що з моменту державної реєстрації Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" 21.10.15. до останнього перейшло право власності на спірне майно.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, суд дає самостійну оцінку доказам на підставі чинного законодавства і не зв'язаний позицією сторін.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що 15.02.16. між відповідачем та третьою особою укладено Додатковий договір № 5102/08 до Договору № 5102 від 24.02.10. та акт приймання-передачі в оренду нерухомого (або іншого) майна від 01.12.15., відповідно до умов якого орендодавцем за вказаним договором оренди стало Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця". Також, в даному додатковому договорі сторони визначили, що договір діє з 01 грудня 2015 року по 31 березня 2016 року включно.

Також судом встановлено, що відповідач сплачував орендні платежі на користь третьої особи, що підтверджується платіжними дорученнями, які долучені до матеріалів справи.

Таким чином, при розгляді справи суд встановив, що між позивачем та відповідачем відсутній предмет спору про виселення з орендованого майна, яким відповідач користується на підставі Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 5102 від 24.02.10., оскільки з моменту створення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" спірне майно перейшло у власність останнього, після чого ним було укладено з відповідачем додатковий договір від 15.02.16., і, як наслідок, позивач з моменту укладення вказаного правочину не є учасником спірних правовідносин.

При вирішенні спору судом взято до уваги рекомендації, викладені у п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практик и застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 23.12.2011 №18, а саме - припинення провадження у справі на підставі пункту 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

При зверненні з позовом до суду про виселення з орендованого майна позивач повинен був сплатити судовий збір за немайнову вимогу в розмірі 1378 грн. 00 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.16. Регіональному відділенню Фонду державного майна України по місту Києву відстрочено сплату судового збору до прийняття судового рішення у даній справі.

Відповідно до п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі коли господарським судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у доход Державного бюджету України.

Статутними документами позивача передбачено, що завданнями позивача є реалізація повноважень Фонду державного майна України стосовно держаної політики у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна тощо. Зважаючи на норми Конституції України, що є нормами прямої дії, а саме статтю 19, де вказується, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, позивач мав бути обізнаний щодо створення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" зі 100% акцій, що належать державі, а також передачу йому у власність державного майна.

З огляду на вищевикладене та враховуючи те, що позивачу було відстрочено сплату судового збору до прийняття судового рішення в даній справі, а також приписи статті 49 ГПК України, судовий збір покладається на позивача шляхом стягнення судового збору у розмірі 1 378,00 безпосередньо у доход Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву (01032, м. Київ, бульвар Шевченка, буд. 50-Г, ідентифікаційний код 19030825) в доход Державного бюджету України (р/р 3001, Одержувач: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Банк одержувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, МФО 820019, ідентифікаційний код 37993783, код платежу: 22030001) судовий збір у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.09.16.

Суддя Т.М. Ващенко