ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2016 р. Справа № 917/1435/16

за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенерго, вул. Комарова, 2а, м. Полтава, 36008

до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, вул. Островського (ОСОБА_2), 45, м. Полтава, 36000

про стягнення 7 167,12 грн.,

Суддя Мацко О.С.

Представники у судовому засіданні:

від позивача: ОСОБА_3 , довіреність № 29-14/17 від 04.01.2016 р.

від відповідача: ОСОБА_1, НОМЕР_1 виданий 24.06.1996 року

Київським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області

27.09.2016 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна заява Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення 7 167,12 грн. заборгованості за договором № 3582 від 25.04.2013 року на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, з яких: 3421,22 грн. основного боргу, 3421,22 грн. пені, 84,71 грн. 3% річних, 239,97 грн. втрат від інфляційних процесів.

Представник позивача подав клопотання від 27.09.2016р. (вх№ 11944) про припинення провадження у справі в частині стягнення 3421,22 грн. основного боргу у звязку зі сплатою відповідачем та залучив довідку бухгалтерії із підтвердженням надходження коштів 26.09.2016 року від ФОП ОСОБА_1 в сумі 3421,22 грн. по договору № 3582 від 25.04.2013р.

Відповідач посилаючись на тяжкий фінансовий стан та враховуючи сплату суми основного боргу, що є предметом даного спору, подав заяву про зменшення розміру пені (вх№ 11896).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши надані докази, суд, встановив:

25.04.2013 р. між Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір № 3582 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води (арк. с. 13-14), згідно умов якого позивач взяв на себе зобов'язання постачати теплову енергією у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення приміщень споживача до межі розподілу балансової належності теплових мереж будівлі по вул.. Гожулівська, 12 нежитлове приміщення (п.1 договору).

Пунктом 17 договору визначено, що розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться відповідно до тарифів встановлених уповноваженим органом та діючих на період постачання теплової енергії, на підставі виконаних розрахунків відповідно до теплових навантажень.

У відповідності до п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" та згідно з абз. 7 ст. 16 Закону України "Про теплопостачання" Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг встановлює тарифи на теплову енергію суб'єктам природних монополій та суб'єктам господарювання на суміжних ринках у сфері теплопостачання.

Тариф на теплову енергію, що виробляється та постачається підприємством "Полтаватеплоенерго", встановлюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Вказаною комісією тарифи на теплову енергію для потреб інших споживачів встановлені в такому розмірі:

1403,42 грн./Гкал (без ПДВ) з 1 травня 2015 року на підставі постанови № 1388 від 30.04.2015 року (арк. с. 21);

1354,31 грн./Гкал (без ПДВ) з 1 листопада 2015 року на підставі постанови № 2690 від 29.10.2015 року (арк. с. 22);

1304,87 грн./Гкал (без ПДВ) з 1 лютого 2016 року на підставі постанови № 54 від 28.01.2016 року (арк. с. 23);

Відповідно до п. 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 року (надалі Правила) розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі.

Відповідно до п. 18 договору встановлений наступний порядок розрахунків:

Оплата вартості теплової енергії, визначеної розрахунковим способом в п. 3 додатку «Розрахунок обсягу теплової енергії» (а.с. 15), проводиться відповідачем-споживачем плановим платежем до 30 числа поточного місяця.

Кінцевий розрахунок вартості теплової енергії, визначної з урахуванням фактичної температури повітря, проводиться споживачем до 15 числа наступного за розрахунковим на підставі виписаного рахунку.

За п. 19 договору факт отримання споживачем теплової енергії фіксується щомісячно Актом приймання-передачі теплової енергії, який складається сторонами відповідно до вимог чинного законодавства і договору.

У разі неповернення споживачем Акту приймання-передачі теплової енергії в 5-денний термін, як це передбачено пунктом 12 договору, він, підписаний теплопостачальною організацією в односторонньому порядку, вважається оформленим відповідно до вимог чинного законодавства і підтверджує факт надання споживачу теплової енергії

На виконання умов договору за період з 01.10.2015 р. по 30.06.2016 р. позивач поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 6 817,59 грн.

Відповідач свої зобов'язання по оплаті за надані послуги виконав частково, в сумі 3396,37 грн., внаслідок чого за ним на момент звернення позивача з даним позовом заборгованість склала 3 421,22 грн.

Також позивачем на підставі п. 20 договору та ст. 625 ЦК України нараховано відповідачу пеню в сумі 3 421,22 грн. за період з 15.11.2015 року по 28.08.2016 року, 3% річних в сумі 84,71грн. з 15.11.2015 року по 28.08.2016 року та інфляційні в сумі 239,97 грн. за період грудень 2015 - червень 2016 року.

При винесенні рішення суд входив з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ч.1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч.6 ст. 19 Закону України від 02.06.2005р. № 2633-IV "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено, що на виконання умов договору за період з 01.12.2015р. по 31.05.2016р. позивач поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 94 518,72 грн. (копії рахунків та актів приймання передачі теплової енергії залучені до матеріалів справи).

Враховуючи сплату відповідачем 26.09.2016 року 3421,22 грн. основного боргу за договором № 3582 від 25.04.2013р., що виник за період з 01.10.2015 р. по 30.06.2016 р., провадження у справі в цій частині підлягає припиненню в порядку п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

У відповідності до ст.ст. 547-548 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК).

Пунктом 20 договору сторони визначили, що у випадку неоплати у вказані строки вводиться пеня в розмірі 1,0% за кожний день прострочки платежу, але не більше 100% боргу згідно Закону України «Про відповідальність субєктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» № 686-ХІ від 20.05.1999 року, а також стягується 3 % річних з простроченої суми та інфляційні втрати, згідно зі ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем на підставі вищевикладеного нараховано відповідачу до стягнення пеню в сумі 3 421,22 грн. за період з 15.11.2015 року по 28.08.2016 року, 3% річних в сумі 84,71грн. з 15.11.2015 року по 28.08.2016 року та інфляційні в сумі 239,97 грн. за період грудень 2015 - червень 2016 року.

Судом перевірено нараховані суми пені, 3% річних та інфляційні втрати, та встановлено, що позивачем неправильно визначено дати початку прострочення заборгованості. Однак, за розрахунками суду, дані неточності не вплинули на розмір, заявлений до стягнення, тому суд визнає, що суми пені, річних та інфляційних обґрунтовано заявлені позивачем до стягнення.

Відповідач за заявою від 27.09.2016 року просить зменшити розмір пені у звязку із складним фінансовим становищем.

Господарський суд відповідно до п.3 ст. 83 ГПК України, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки.

Відповідно до п.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Ст. 233 ГК України передбачає, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Враховуючи сплату суми основного боргу, скрутне фінансове становище відповідача, суд зменшує розмір пені на 75 %, у зв'язку з чим з відповідача стягується пеня у сумі 855,31 грн.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст. 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 855,31 грн. пені, 84,71 грн. 3% річних, 239,97 грн. інфляційних втрат.

Згідно зі ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні з даним позовом, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до преамбули Закону України від 08.07.2011р. № 3674-VI "Про судовий збір" (із подальшими змінами та доповненнями), останній визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до п. 4.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21 лютого 2013 року «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" та п. 5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки провадження у даній справі в частині стягнення 3 421,22 грн. основного боргу є припиненим в зв'язку з відсутністю предмету спору, суд приходить до висновку, що сума судового збору у розмірі 657,79 грн., сплачена позивачем при зверненні з позовом до господарського суду Полтавської області за платіжним дорученням № 72474223 від 05.09.2016 р., підлягає поверненню з Державного бюджету України.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. 33, 43, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, вул. Островського (ОСОБА_2), 45, м. Полтава, 36000, ідентифікаційний код НОМЕР_2) на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (вул. Комарова, 2а, м. Полтава, 36008, ідентифікаційний код юридичної особи 03338030) - 855,31 грн. пені, 84,71 грн. 3% річних, 239,97 грн. інфляційних втрат, 720,21 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В частині стягнення 2 565,92 грн. пені - відмовити.

4. В частині стягнення 3 421,22 грн. основного боргу - провадження припинити.

5. Повернути з Державного бюджету України (рахунок УДКСУ у м. Полтаві, р/р 3002 в ГУ ДКСУ у Полтавській області, МФО 831019, , код платежу 22030101) на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (вул. Комарова, 2а, м. Полтава, 36008, ідентифікаційний код юридичної особи 03338030) 657,79 грн. судового збору, сплаченого за платіжним дорученням № 72474223 від 05.09.2016 р., оригінал якого знаходиться у матеріалах справи.

Повне рішення складено 29.09.2016 р.

Суддя О.С.Мацко