КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2016 р. Справа№ 910/12151/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Сухового В.Г.

секретар судового засідання Яценко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу (вх. № 06-29.2/5584 від 26.08.2016 року) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2016 року

у справі № 910/12151/16 (суддя - Привалов А.І.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Товариства з обмеженою відповідальністю «РН-Карт Україна»

про стягнення 153 810, 36 грн

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3, довіреність б/н від 09.12.2014 року

від відповідача: Чобітько С.М., довіреність №46 від 01.01.2016 року

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (позивач у справі) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «РН-Карт Україна» (відповідач у справі) про стягнення 153 810,36 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «РН-Карт Україна» всупереч умовам договору поставки №02726К від 27.07.2012 року у період з 01.01.2016 року по 31.05.2016 року необґрунтовано здійснював зарахування грошових коштів позивача за отримане пальне за цінами вищими, ніж ті, що діяли в момент заправки на АЗС відповідача та які відображені в інформаційних чеках. Вказане позивач вважає неправомірною односторонньою зміною умов договору та відповідно підставою для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «РН-Карт Україна» надмірно отриманих коштів від позивача у сумі 153 810,36 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.08.2016 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Приймаючи рішення у справі, місцевий господарський суд виходив із того, що умовами договору закріплене право відповідача, як постачальника палива, змінювати в односторонньому порядку ціну на паливо. Враховуючи те, що про зміну з 01.01.2016 року вартості палива позивач був завчасно повідомлений та здійснював розрахунки з відповідачем за встановленими новими цінами, що свідчить про його погодження із змінами до договору, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу (вх. № 06-29.2/5584 від 26.08.2016 року), в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2016 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, оскільки, на думку апелянта, судом не враховано, що відповідач згідно умов договору мав право змінювати розмір коефіцієнта (тим самим ціну на паливо) виключно на територіях тих країн, де він вже діяв, тобто на територіях Казахстану та Білорусії, і не мав право самостійно встановлювати паливний коефіцієнт на територіях країн, де він не був попередньо встановлений та узгоджений сторонами у договорі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2016 року апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2016 року у справі №910/12151/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді -Мальченко А.О., Суховий В.Г. та призначено розгляд справи на 28.09.2016 року.

Через загальний відділ документообігу суду 28.09.2016 року від відповідача у справі надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому Товариства з обмеженою відповідальністю «РН-Карт Україна» зазначає про правомірність висновків місцевого господарського суду, відповідність їх дійсним обставинам справи та про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні 28.09.2016 року представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2016 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у справі у судовому засіданні 28.09.2016 року заперечив проти доводів апелянта, просить рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2016 року у справі №910/12151/16 залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

27.07.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТНК-Транс» (яке в подальшому перейменоване на Товариство з обмеженою відповідальністю «Рн-Карт Україна» згідно рішення загальних зборів учасників товариства, оформленого протоколом №21/11/13 від 21.11.2013 року (а.с. 141), (постачальник за договором, відповідач у справі) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (покупець за договором, позивач у справі) був укладений Договір поставки №02726К (а.с. 14-17), відповідно п. 2.1 якого постачальник протягом строку дії договору зобов'язався здійснювати постачання палива та/або надавати послуги покупцю на умовах EXW за місцезнаходженням АЗС, а покупець зобов'язався приймати таке паливо та/або послуги та оплачувати їх на умовах цього договору.

Відповідно до п. 2.2. договору, передача/отримання палива та/або надання/отримання послуг здійснюється виключно з використанням смарт-карток.

Як визначено у п. 2.3. договору, з метою визначення (уточнення) розмірів виконаних зобов'язань за договором сторони зобов'язані оформлювати видаткові накладні або акти приймання-передачі палива та/або послуг за звітній період. Фактична кількість, асортимент і ціна поставленого покупцю палива та/або отриманих послуг визначається виходячи з даних, що міститься в електронних базах даних про використання відповідної смарт-картки, а саме в програмному апаратному комплексі Petrol (виробником даного програмного забезпечення є «ДП центр автоматичної ідентифікації» дочірнє підприємство фірми «Нові комп'ютерні технології» м. Москва) та фіксується в інформаційних чеках, наданих відповідною АЗС. В разі виникнення спірних моментів щодо положень відповідної видаткової накладної або акту приймання - передачі палива та/або послуг, сторони визнають і погоджуються з даними, що фіксуються вищезазначеним програмним забезпеченням, автентичність даних, яких гарантується компанією виробником зазначеного програмного забезпечення та/або даними, що міститься у інформаційних чеках, наданих відповідною АЗС.

Відповідно до п. 4.1 договору, покупець зобов'язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість палива/послуг на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 5.2 договору, паливо вважається поставленим, а послуги наданими з моменту фактичного отримання палива/послуг та оформлення інформаційного чеку (або іншого документу, що підтверджує отримання палива/послуг).

Ціна цього договору визначається в гривнях та складається з загальної ціни палива/послуг, що відображені сторонами у всіх актах приймання-передачі палива/послуг та видаткових накладних (п. 6.3 договору).

Як вбачається із поданих сторонами документів, 14.12.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «РН-Карт Україна» звернулось до позивача у справі з листом №1691 від 09.12.2015 року (а.с. 124-125), в якому повідомляло, що з 01.01.2016 року розмір коефіцієнту при визначенні ціни на палива/послуги за межами митної території України становитиме 1,15. Зазначений лист був направлений та отриманий позивачем, докази чого наявні в матеріалах справи та сторонами не заперечуються.

У період з 01 січня 2016 року по 31 травня 2016 року на виконання умов договору позивачем було отримано від відповідача паливо на території Російської Федерації, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними (а.с. 45, 51, 58, 65, 70) та інформаційними чеками з АЗС постачальника (а.с. 18-44).

Спір у даній справі виник у зв'язку з тим, що, як стверджує позивач, у зазначений період згідно інформаційних чеків коливання ціни на паливо постачальника на території Російської Федерації складало від 10,85 гривень до 14,13 гривень, однак середня ціна, за якою постачальник здійснював списання грошей з корпоративного рахунку покупця за те ж саме паливо і за той же період складає від 11,94 гривень до 15,54 гривень, що підтверджується різницею сум між інформаційними чеками з АЗС та накладними відповідача щодо списання сум за реалізоване пальне з корпоративного рахунку позивача. Позивач у справі, вважаючи вищезазначену односторонню зміну відповідачем умов договору (а саме встановлення паливного коефіцієнту на території Російської Федерації) неправомірним, стверджує про безпідставність стягнення відповідачем 153 810,36 грн, в якості оплати за пальне.

Однак, дослідивши представлені в матеріали справи документи, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Зі змісту укладеного сторонами договору вбачається, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.691 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Якщо договором купівлі-продажу встановлено, що ціна товару підлягає зміні залежно від показників, що зумовлюють ціну товару (собівартість, затрати тощо), але при цьому не визначено способу її перегляду, ціна визначається виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на момент передання товару.

Загальні норми законодавства, які регулюють порядок укладення договорів та внесення змін до нього передбачають, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Аналогічне правило закріплене ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України, згідно якої зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно статті 632 ЦК України, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким, чином норми вищезазначеного законодавства не допускають внесення змін до договору в односторонньому порядку та зміну ціни договору після його укладення, за винятком випадку, коли сторони на основі вільного волевиявлення самостійно узгодили у договорі право сторони на односторонню зміну договору.

Так, згідно до 5.4 договору поставки, сторони погодили, що ціна на паливо/послуги, що постачається, відповідає роздрібній ціні на АЗС на день отримання палива. Роздрібна ціна на паливо/послуги на АЗС щодня фіксується в POS- терміналі, встановленому на АЗС та відображається в інформаційному чеку. Ціна на паливо/послуги, що постачається Покупцю за межами митної території України відповідає: на території Росії, Польщі: роздрібна ціна палива/послуг на АЗС на день отримання палива/послуг переведена в гривню України за курсом Міжбанківського валютного ринку України; на території Казахстану, Білорусії: роздрібна ціна палива/послуг на АЗС на день отримання палива/послуг переведена в рублі Російської Федерації за курсом ЦБ РФ, надалі переведена в гривню України за курсом Міжбанківського валютного ринку України, збільшена на коефіцієнт 1.045. При цьому постачальник залишає за собою право в односторонньому порядку змінювати розмір коефіцієнта, в зв'язку зі зміною кон'юнктури ринку нафтопродуктів, зменшення об'єму купівлі палива покупцем та з інших підстав, повідомивши покупця за 2 (два) банківські дні до моменту внесення таких змін.

Крім того, пунктом 6.1 договору встановлено, що відпуск (передача) палива/послуг здійснюється відповідно до чинних цін на АЗС на момент здійснення операції по відпуску (передачі) палива/послуг та погоджується сторонами у порядку, визначеному в розділі 5 цього Договору. Ціна на паливо/послуги, що поставляються покупцю, є динамічною та може змінюватися (визначатися та коригуватися) постачальником в односторонньому порядку, залежно від зміни цін на ринку нафтопродуктів, індексу інфляції, зміни курсу грошової одиниці України - гривні - стосовно курсів іноземних валют, збільшення розмірів податків, зборів, інших обов'язкових платежів тощо.

Тобто, в укладеному договорі поставки, позивачем та відповідачем передбачено право Товариства з обмеженою відповідальністю «РН-Карт Україна», як постачальника за договором, змінювати в односторонньому порядку ціну на паливо, та покладено обов'язок завчасно повідомити про таку зміну покупця - позивача у справі.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд правомірно відхилив твердження позивача щодо порушення відповідачем положень статті 525 Цивільного кодексу України та умов спірного договору відносно односторонньої зміни умов договору, а саме ціни на паливо/послуги, оскільки таке право відповідача було погоджено сторонами під час укладання договору поставки № 02726К і передбачено п.п.5.4, 6.1 договору.

Матеріалами справи підтверджується, що про зміну з 01.01.2016 року коефіцієнту при визначенні ціни палива позивач був повідомлений належним чином та відповідно до чинного законодавства України мав право заявити про свою незгоду із зміною ціни, чи взагалі звернутись із пропозицією про розірвання договору внаслідок зміни обставин.

Разом з цим, у спірний період, позивач придбавав у відповідача паливо, підписував, визначені п. 2.3. договору, первинні бухгалтерські документи (а саме видаткові накладні), в яких фактична кількість, асортимент і ціна поставленого позивачу палива була визначена вже з урахуванням встановленого коефіціенту. Зазначені видаткові накладні підписані уповноваженими представниками покупця, підписи яких скріплені печаткою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, та підписані без будь-яких зауважень чи застережень.

Окрім того, відповідно до п.4.3 договору, покупець зобов'язується не пізніше 5 (п'яти) робочих днів з моменту отримання двох оригінальних екземплярів видаткової накладної чи акта приймання - передачі палива та/або послуг у звітному періоді підписаного повноважною особою та скріпленого печаткою постачальника підписати повноважною особою та скріпити печаткою покупця та повернути один оригінальний примірник такої видаткової накладної чи акту приймання-передачі палива та/або послуг постачальнику. Невиконання покупцем зобов'язань з підписання та повернення постачальнику видаткової накладної чи акту приймання-передачі палива та/або послуг у встановлені Договором строки або неотримання постачальником від покупця мотивованої відмови від підписання зазначених документів, є згодою покупця з даними, зазначеними у видатковій накладній чи відповідному акті приймання - передачі палива та/або послуг без додаткового оформлення такої згоди.

Позивачем ні до місцевого господарського суду, ні до суду апеляційної інстанції, не надано доказів звернення до постачальника з вмотивованою відмовою від підписання видаткових накладних чи звернення з будь-якими іншими листами, в яких покупець висловлював би незгоду із встановленою (з урахуванням коефіцієнту) ціною палива.

Вищенаведене свідчить, що позивач, як покупець за договором, своїми діями погодив зміну ціни палива та встановлення відповідачем з 01.01.2016 року коефіцієнту при визначенні ціни палива на території Російської Федерації.

Проведеною позивачем повною оплатою вартості отриманого у спірний період палива та підписанням з Товариством з обмеженою відповідальністю «РН-Карт Україна» акту звірки взаєморозрахунків (а.с. 170), тобто фактичним виконанням позивачем договору, повним виконанням свого грошового зобов'язання за отриманий у період з січня по травень 2016 року товар, підтверджується визнання позивачем внесених змін до договору.

З огляду на викладене, а також те, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 здійснювала оплату палива згідно умов договору, з урахуванням внесених з 01.01.2016 року змін до ціни палива та/або послуги на території Російської Федерації, місцевий господарський суд правомірно вказав, що кошти в розмірі 153 810,36 грн були сплачені на користь відповідача на виконання діючого договору поставки, а тому доводи позивача про безпідставність їх отримання відповідачем є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються наявними в матеріалах справи документами.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірним та обґрунтованим висновок господарського суду міста про відсутність правових підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно отриманих коштів у сумі 153 810,36 грн.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2016 року у справі №910/12151/16 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. 33, 34, 49, 99, 101, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2016 року у справі №910/12151/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2016 року у справі №910/12151/16 залишити без змін.

3. Справу №910/12151/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

В.Г. Суховий