РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2016Справа № 910/12325/16
За позовом Публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" Пантіної Л.О.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача 1) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб;

2) Національний банк України;

3) ОСОБА_4

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

4) Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович

про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Бондаренко М.Г. (представник за довіреністю №36 від 31.08.2016р.);

від відповідача: Королецька В.А. (представник за довіреністю від 01.07.2016р.);

від третьої особи-1: не з'явились;

від третьої особи-2: не з'явились;

від третьої особи-3: не з'явились;

від третьої особи-4: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" Пантіної Л.О. звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС" про застосування наслідків недійсності Договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015р., посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем та зареєстрованим за № 6260, зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС" повернути права майнової вимоги, отримані за Договором про відступлення прав вимоги від 26.05.2015р., зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС" повернути оригінали документів, отриманих згідно Акту приймання-передачі від 27.05.2015р. за зобов'язаннями боржника - ОСОБА_4, внесення змін про суб'єктів в записі про іпотеку: 9810042, змінити Іпотекодержателя Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС" на Іпотекодержателя Публічне акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК" та внесення змін про суб'єктів в записі про обтяження: 9996408, змінити Обтяжувача Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС" на Обтяжувача Публічне акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК".

Позовні вимоги обґрунтовані здійсненням під час тимчасової адміністрації позивача перевірки правочинів, вчинених протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, у зв'язку з чим виявлено правочин, вчинений між позивачем та відповідачем щодо відступлення права вимоги, а саме, договір про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований у реєстрі за №6260, який є нікчемним на підставі ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" відповідно до протоколу №9 від 24.07.2015р. засідання комісії з перевірки договорів (інших правочинів) на виконання наказу №26/ТА від 29.05.2015р. Так, за вказаним правочином, на думку позивача, банк безоплатно здійснив відчуження майна (оскільки розрахунки за спірним договором було проведено через внутрішній рахунок банку, тоді-як постановою Правління Національного банку України від 30.04.2015р. №293/БТ обмеженням щодо обов'язку ПАТ "УПБ" під час здійснення особливого режиму контролю здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України); банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк уклав правочин, умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання позивачу переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Відповідач подав для долучення до матеріалів справи письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти позову з тих підстав, що під час укладення договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6260, сторонами не було допущено жодних вказаних в ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обставин, що могли стати підставою нікчемності правочину. Так, відповідач зазначає, що доводи про порушення сторонами при укладенні спірного договору обмежень, встановлених позивачу постановою Національного банку України від 30.04.2015р., є необґрунтованими, оскільки вказана постанова є банківською таємницею, а тому є актом індивідуальної дії, чинність якого може бути направлено виключно на позивача. В той же час, викладені у даній постанові обмеження, зокрема, щодо заборони передавати в забезпечення майно та активи, не стосується предмету договору про відступлення права вимоги від 26.05.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6260, оскільки останній за своєю правовою природою не є договором, який забезпечує виконання зобов'язання; щодо заборони позивачу використовувати для розрахунків в національній валюті прямі кореспондентські рахунки, а покладення обов'язку з проведення розрахунків виключно через консолідований кореспондентський рахунок у Національному банку України, відповідач зазначає, що вказане обмеження стосується виключно проведення міжбанківських переказів і не поширює свою дію на внутрішньобанківські операції позивача. Крім того, як зазначає відповідач, позивачем не доведено, яким чином при укладенні договору про відступлення права вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6260, відповідачу були надані пільги (переваги) перед іншими кредиторами, так само як не обґрунтовано доводи стосовно безоплатності вказаного договору.

Третьою особою-1 подано для долучення до матеріалів справи письмові пояснення щодо підстав заявленого позову, з урахуванням яких третя особа-1 просить суд задовольнити позовні вимоги.

Треті особи 2-4 письмових пояснень для долучення до матеріалів справи не подали, участь своїх представників в судові засідання не забезпечили, про час та місце судових засідань повідомлялись належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва (суддя Пригунова А.Б.) від 08.07.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 08.08.2016р. Крім того, залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб; 2) Національний банк України; 3) ОСОБА_4 та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 4) Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу від 03.08.2016р. справу №910/12325/16 передано на розгляд судді Морозову С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.2016р. справу №910/12325/16 прийнято до свого провадження суддею Морозовим С.М. та призначено розгляд справи на 13.09.2016р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2016р. у зв'язку з неявкою представників третіх осіб 2-4 в судове засідання, розгляд справи відкладено до 20.09.2016р.

В судове засідання 20.09.2016р. представники третіх осіб не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Зважаючи на те, що неявка представників третіх осіб, які належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 20 вересня 2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.05.2015р. між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" (первісний кредитор, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" (новий кредитор, відповідач) було укладено договір про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований у реєстрі за №6260 (надалі - Договір), відповідно до п. 1 якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до ОСОБА_4 (третя особа 3), а новий кредитор сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, визначеній п. 5 цього Договору, у порядку та строки, встановлені цим договором, та набуває права вимоги первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існують на момент переходу права вимоги за кредитним договором №893 від 13.07.2012р. з усіма додатковими угодами та/або договорами про внесення змін до нього та іпотечним договором від 13.07.2012р., посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко О.О. за реєстровим №1503, предметом якого є іпотека належного боржнику житлового об'єкта, а саме трикімнатної квартири загальною площею 65,22 кв.м., житловою площею 39,30 кв.м.,що знаходяться за адресою АДРЕСА_1, які були укладені між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" та ОСОБА_4.

Як встановлено п. 2 Договору, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора за кредитним договором, в тому числі, але не виключно право вимоги сплати заборгованості за кредитом, несплачених процентів, комісії та штрафних санкцій за кредитним договором в розмірі, який буде існувати на момент переходу права вимоги, вказаний в п. 3 цього договору, а також всі права іпотекодержателя за іпотечним договором.

Відповідно до п. 3 Договору станом на 25.05.2015р. заборгованість за кредитним договором №893 від 13.07.2012р. становить 58 658,66 грн.

За змістом п. 5 Договору за відступлені права вимоги за кредитним договором новий кредитор сплачує первісному кредитору кошти в українських гривнях в розмірі 58 658,66 грн. без ПДВ, які сплачуються новим кредитором первісному кредитору протягом 2 банківських днів з дня укладення цього договору. Ціна продажу сплачується шляхом перерахування грошових коштів на рахунок первісного кредитора за наступними реквізитами: отримувач платежу: Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк"; банк отримувача - Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк"; № рахунку: НОМЕР_1; ідентифікаційний код: 19019775; МФО: 300205; призначення платежу: "оплата за договором відступлення права вимоги від 26.05.2015р.".

Права вимоги за кредитним договором є такими, що передані новому кредитору з моменту підписання акту приймання-передачі права вимоги. Акт приймання-передачі права вимоги підписується виключно після отримання первісним кредитором ціни продажу в повному обсязі (п. 6 Договору).

Судом встановлено, що відповідно до акту приймання-передачі від 27.05.2015р., на підставі п. 6 Договору позивач передав, а відповідач прийняв права вимоги за зобов'язаннями ОСОБА_4 наступні документи: кредитний договір №893 від 13.07.2012р.; іпотечний договір від 13.07.2012р., посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Стюрко О.О. за реєстровим №1503 (копія акту приймання-передачі від 27.05.2015р. міститься в матеріалах справи).

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6260, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про відступлення права вимоги (правочином щодо заміни кредитора в зобов'язанні).

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ст. 513 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 28.05.2015р. № 348 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28.05.2015 № 107 "Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ "УПБ", згідно з яким з 29.05.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "УПБ". Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "УПБ" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіну Любов Олександрівну. Тимчасову адміністрацію в ПАТ "УПБ" запроваджено строком на 3 місяці з 29.05.2015 р. по 28.08.2015 р. включно (копія постанови та рішення долучені до матеріалів справи).

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Український професійний банк" Л.О. Пантіної №26/ТА від 29.05.2015р. вирішено здійснити перевірку договорів (інших правочинів), укладених позивачем протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації в банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають критеріям, передбаченим ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (копія наказу долучена до позову).

Судом встановлено, що відповідно до протоколу №9 від 24.07.2015р. засідання комісії з перевірки договорів (інших правочинів) на виконання наказу №26/ТА від 29.05.2015р., комісією з перевірки договорів (інших правочинів) було виявлено наступні порушення норм законодавства при укладенні, зокрема, договору про відступлення права вимоги від 26.05.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6260, а саме: постановою №293/БТ позивача було віднесено до категорії проблемних та запроваджено певні обмеження, зокрема заборонено передавати в забезпечення третім особам майно та активи Банку (десятий абзац пункту 3. Постанови №293/БТ). Так, договір відступлення було укладено 26.05.2015р., під час дії обмежень, запроваджених Постановою №293/БТ, при цьому у цей період укладення таких договорів було Банку заборонено оскільки за своєю суттю вказаний договір відступлення мав на меті задоволення вимог кредитора Банку - ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС".

Також відповідно до протоколу №9 від 24.07.2015р. засідання комісії з перевірки договорів (інших правочинів) на виконання наказу №26/ТА від 29.05.2015р., розрахунки за договором відступлення проводилися шляхом перерахування коштів з поточного рахунку Кредитора, відкритому в Банку, на рахунки 2909 ("Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами") позичальників Банку по Договору відступлення на рахунок НОМЕР_1.

Таким чином, при розрахунках по договору відступлення, що здійснювалися в національній валюті України, платежі проходили не через кореспондентський рахунок Банку, відкритий у Національному банку України, чим було прямо порушено заборону, встановлену Постановою №293/БТ, відповідно до якої під час здійснення особливого режиму контролю всі розрахунки в національній валюті повинні проводитися через кореспондентський рахунок Банку, відкритий у Національному банку України; умови Договору відступлення, укладеного між Банком та ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС", прямо передбачають передачу ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС", що є одночасно кредитором Банку, майнових прав за Кредитним договором та надає кредитору Банку - ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" переваги перед іншими кредиторами. За таких обставин, комісією з перевірки договорів (інших правочинів) вирішено затвердити результати перевірки, якою виявлено договір про відступлення права вимоги від 26.05.2015р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований у реєстрі за №6260 є нікчемним згідно зі ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (витяг з протоколу долучено до позову).

Судом встановлено, що Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Український професійний банк" Л.О. Пантіною було складено повідомлення про нікчемність правочину, адресоване Товариству з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс", відповідно до якого останнє повідомляється про нікчемність договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6260. Вказаним повідомленням про нікчемність правочину позивач вимагав повернути протягом десяти днів всі отримані згідно з умовами нікчемного договору оригінали документів (кредитні договори, договори забезпечення, всі інші документи відповідно до акту приймання-передачі від 27.05.2015р.).

Відповідно до постанови Правління НБУ від 28 серпня 2015 № 562 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28 серпня 2015 № 158, "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Український професійний банк" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Згідно з даним рішенням з 31 серпня 2015 розпочато процедуру ліквідації ПАТ "УПБ" та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "УПБ", визначені статтями 37 та 38, частинами першою та другою статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіній Любові Олександрівні строком на 1 рік з 31 серпня 2015 року до 30 серпня 2016 року включно.

За таких обставин, позивач, керуючись ст. 216 Цивільного кодексу України, просить суд задовольнити позовні вимоги та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28.05.2015р. № 107 "Про запровадження тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк", згідно з яким з 29.05.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк".

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Як встановлено ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Як встановлено судом, наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Український професійний банк" Л.О. Пантіної №26/ТА від 29.05.2015р. вирішено здійснити перевірку договорів (інших правочинів), укладених позивачем протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації в банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають критеріям, передбаченим ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (копія наказу долучена до позову).

Відповідно до протоколу №9 від 24.07.2015р. засідання комісії з перевірки договорів (інших правочинів) на виконання наказу №26/ТА від 29.05.2015р., комісією з перевірки договорів (інших правочинів) було виявлено наступні порушення норм законодавства при укладенні, зокрема, договору про відступлення права вимоги від 26.05.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6260, а саме: постановою №293/БТ позивача було віднесено до категорії проблемних та запроваджено певні обмеження, зокрема заборонено передавати в забезпечення третім особам майно та активи Банку (десятий абзац пункту 3. Постанови №293/БТ). Так, договір відступлення було укладено 26.05.2015р., під час дії обмежень, запроваджених Постановою №293/БТ, при цьому у цей період укладення таких договорів було Банку заборонено оскільки за своєю суттю вказаний договір відступлення мав на меті задоволення вимог кредитора Банку - ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС".

Також, відповідно до протоколу №9 від 24.07.2015р. засідання комісії з перевірки договорів (інших правочинів) на виконання наказу №26/ТА від 29.05.2015р., розрахунки за договором відступлення проводилися шляхом перерахування коштів з поточного рахунку Кредитора, відкритому в Банку, на рахунки 2909 ("Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами") позичальників Банку по Договору відступлення на рахунок НОМЕР_1.

Таким чином, при розрахунках по договору відступлення, що здійснювалися в національній валюті України, платежі проходили не через кореспондентський рахунок Банку, відкритий у Національному банку України, чим було прямо порушено заборону, встановлену Постановою №293/БТ, відповідно до якої під час здійснення особливого режиму контролю всі розрахунки в національній валюті повинні проводитися через кореспондентський рахунок Банку, відкритий у Національному банку України; умови Договору відступлення, укладеного між Банком та ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС", прямо передбачають передачу ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС", що є одночасно кредитором Банку, майнових прав за Кредитним договором та надає кредитору Банку - ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" переваги перед іншими кредиторами. За таких обставин, комісією з перевірки договорів (інших правочинів) вирішено затвердити результати перевірки, якою виявлено договір про відступлення права вимоги від 26.05.2015р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований у реєстрі за №6260 є нікчемним згідно зі ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. У разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни.

Судом встановлено, що Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Український професійний банк" Л.О. Пантіною було складено повідомлення про нікчемність правочину, адресоване Товариству з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс", відповідно до якого останнє повідомляється про нікчемність договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6260. Вказаним повідомленням про нікчемність правочину позивач вимагав повернути протягом десяти днів всі отримані згідно з умовами нікчемного договору оригінали документів (кредитні договори, договори забезпечення, всі інші документи відповідно до акту приймання-передачі від 27.05.2015р.).

Спір у справі виник з підстав визнання Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Український професійний банк" Л.О. Пантіною в порядку здійснення перевірки правочинів, вчинених протягом року до ведення в Публічному акціонерному товаристві "Український професійний банк" тимчасової адміністрації, відповідно до ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", спірного договору відступлення права вимоги нікчемним, у зв'язку з чим позивачем заявлено вимогу про застосування наслідків недійсності такого правочину.

За таких обставин, оскільки правочин, перевірка якого здійснюється в порядку ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", може вважатись нікчемним лише з підстав, передбачених цим законом, в справі про застосування наслідків нікчемних правочинів суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує їх нікчемність і настання певних юридичних наслідків.

При цьому, суд керується нормами ст.ст. 215, 203 Цивільного кодексу України, ст. 207 Господарського кодексу України з огляду на те, що договір відступлення прав вимоги від 26.05.2015р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований у реєстрі за №6260, має господарсько-правовий характер.

З огляду на заявлені підстави позову, позивач вважає, що договір відступлення прав вимоги від 26.05.2015р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований у реєстрі за №6260, є нікчемним, оскільки банк за ним безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог (оскільки фактично грошові кошти на рахунок банку не надходили, натомість були проведені штучні банківські транзакції), банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, а також з підстав того, що його умови передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Згідно з приписами ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Як зазначено вище, згідно з п.п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог (п. 1); банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим (п. 2); банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (п. 7).

Щодо договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6259, який, на думку позивача, є нікчемним, оскільки позивач (банк) безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (ст. 626 Цивільного кодексу).

Як встановлено судом, за змістом п. 5 договору про відступлення права вимоги від 26.05.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6260, за відступлені права вимоги за кредитним договором новий кредитор сплачує первісному кредитору кошти в українських гривнях в розмірі 58 658,66 грн. без ПДВ, які сплачуються новим кредитором первісному кредитору протягом 2 банківських днів з дня укладення цього договору. Ціна продажу сплачується шляхом перерахування грошових коштів на рахунок первісного кредитора за наступними реквізитами: отримувач платежу: Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк"; банк отримувача - Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк"; № рахунку: НОМЕР_1; ідентифікаційний код: 19019775; МФО: 300205; призначення платежу: "оплата за договором відступлення права вимоги від 26.05.2015р.".

Таким чином, договір відступлення прав вимоги від 26.05.2015р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований у реєстрі за №6260, є оплатним, оскільки сторони такого договору встановили вартість, яку відповідач повинен сплатити позивачу за відступлення права вимоги (58 658,66 грн.)

Водночас, фактичне виконання сторонами договору, в тому числі здійснення відповідачем фактичної оплати за відступлене йому право вимоги, не входить до предмету дослідження у даній справі, з огляду на те, що питання недійсності (нікчемності) стосується наявності лише тих обставин, які були наявні на момент укладення оспорюваного (нікчемного) договору, а не тих обставин, які пов'язані з фактичним виконанням договору у майбутньому.

При цьому, доводи позивача стосовно безоплатності відступлення права вимоги/відмови від такого майнового права за договором про відступлення права вимоги від 26.05.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6260, ґрунтуються на тому, що переказ коштів, за умовами даного договору було здійснено на внутрішній рахунок банку (№ рахунку: НОМЕР_1), в той час, як постановою Правління Національного банку України від 30.04.2015р. №293/БТ було встановлено певні обмеження щодо діяльності банку.

З цього приводу суд зазначає, що з наданих позивачем до позову документів вбачається, що постановою Правління Національного банку України від 30.04.2015р. №293/БТ було віднесено Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" до категорії проблемних строком до 180 днів; із дня прийняття цієї постанови та до кінця строку, визначеного в п. 1 цієї постанови, установлено для ПАТ "УПБ" обмеження, зокрема, не передавати в забезпечення майно та активи. При цьому, пунктом 6 постанови Правління Національного банку України від 30.04.2015р. №293/БТ зобов'язано ПАТ "УПБ" під час здійснення особливого режиму контролю здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України (крім операцій за розрахунками з міжнародними платіжними системами Українською міжбанківською платіжною системою (УкрКарт) згідно з укладеними договорами та за правочинами щодо цінних паперів з кореспондентським рахунком у ПАТ "Розрахунковий центр").

За змістом ст. 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії проблемних за умови його відповідності хоча б одному з таких критеріїв:

1) банк протягом звітного місяця допустив зменшення на 5 і більше відсотків:щоденного розміру регулятивного капіталу нижче встановленого нормативно-правовими актами Національного банку України мінімального розміру регулятивного капіталу - п'ять і більше разів та/або значення нормативу достатності (адекватності) регулятивного капіталу нижче встановленого нормативно-правовими актами Національного банку України нормативного значення цього нормативу - два і більше разів;

2) банк не виконав вимогу вкладника або іншого кредитора, строк якої настав п'ять і більше робочих днів тому, та/або встановлено факти невідображення в бухгалтерському обліку документів клієнтів банку, що не виконані банком у встановлений законодавством України строк;

3) системне порушення банком законодавства, що регулює питання запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму;

4) банк протягом звітного місяця допустив зменшення на 5 і більше відсотків значення хоча б одного з нормативів ліквідності нижче мінімальних нормативних значень, встановлених нормативно-правовими актами Національного банку України, що розраховуються: за щоденними розрахунками - п'ять і більше разів; щодекади - два і більше разів;

4-1) обсяг негативно класифікованих активів банку (крім санаційного) становить 40 відсотків і більше загальної суми активів, за якими має оцінюватися ризик та формуватися резерв згідно з нормативно-правовими актами Національного банку України;

5) банк не має ефективних та адекватних систем внутрішнього контролю та/або управління ризиками, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку;

6) систематичне подання та/або оприлюднення недостовірної інформації або звітності з метою приховування реального фінансового стану банку, у тому числі щодо операцій із пов'язаними з банком особами.

Національний банк України має право віднести банк до категорії проблемних з інших підстав, визначених нормативно-правовими актами Національного банку України.

Рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею.

Проблемному банку забороняється використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки в національній та іноземній валюті. Проведення розрахунків здійснюється виключно через консолідований кореспондентський рахунок у Національному банку України.

Ця норма не поширюється на операції щодо виконання зобов'язань у міжнародних та внутрішньодержавних платіжних системах і системах розрахунків та на операції з цінними паперами, що здійснюються згідно із законодавством.

Так, як встановлено судом, за змістом п. 5 договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6260, за відступлені права вимоги за кредитним договором новий кредитор сплачує первісному кредитору кошти в українських гривнях в розмірі 58 658,66 грн. без ПДВ, які сплачуються Публічному акціонерному товариству "Український професійний банк" на рахунок № НОМЕР_1, який є внутрішнім рахунком позивача.

При цьому, як вбачаться з поданої позивачем довідки Національного банку України № 55-0004/59610 від 18.07.2016р. позивачу в Головному управлінні НБУ по м. Києву та Київській області було відкрито кореспондентський рахунок в національній валюті №1 та станом на 27.05.2015р. залишок коштів на вказаному рахунку становить 43 805,61 грн.

За таких обставин, у відповідача, як сторони договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6260, до якої переходить право вимоги за кредитним договором, за умовами наведеного договору відступлення права вимоги виник обов'язок з оплати вартості відступленого права вимоги, що згідно з п. 5 даного договору складає 58 658,66 грн.

Відтак, норми п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" щодо нікчемності безоплатних правочинів банку/правочинів, за якими банк відмовляється від майнового права, в даному випадку не можуть бути застосовані як підстава нікчемності договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6260, оскільки, як встановлено вище, умовами зазначеного договору передбачено обов'язок нового кредитора (відповідача) здійснити перерахування на користь позивача грошових коштів за набуте право вимоги, а отже відчуження майнових прав банку за вказаним договором відбулось не безоплатно.

В той же час, доводи позивача щодо того, що перерахування відповідачем коштів на внутрішній рахунок банку позивача, який було вказано у спірному договорі (рахунок № НОМЕР_1) суперечить встановленим постановою Правління Національного банку України від 30.04.2015 №293/БТ обмеженням щодо обов'язку ПАТ "УПБ" під час здійснення особливого режиму контролю здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України, як підстава нікчемності договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015р. як такого, що вчинений безоплатно/за яким банк відмовляється від майнового права, судом не приймається з огляду на те, що вказане обмеження фактично стосується процедури здійснення самим позивачем розрахунків в національній валюті, які з огляду на зміст п. 6 постанови Правління Національного банку України від 30.04.2015р. №293/БТ можуть здійснюватись виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України.

Більше того, як передбачено ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" кореспондентський рахунок - рахунок, що відкривається одним банком іншому банку для здійснення міжбанківських переказів.

За таких обставин, оскільки встановлені п. 6 постанови Правління Національного банку України від 30.04.2015р. №293/БТ обмеження щодо розрахунків, власне, стосуються порядку проведення відповідних міжбанківських розрахунків самим банком (позивачем), у суду відсутні підстави вважати, що сторонами при укладенні договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6260, в частині порядку проведення відповідачем розрахунків на користь позивача за відступлене майнове право вимоги було порушено названі обмеження.

Крім того, суд зазначає, що постанова Правління Національного банку України від 30.04.2015р. №293/БТ, якою віднесено Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" до категорії проблемних, є актом індивідуальної дії, який не може встановлювати обов'язки та обмежувати права осіб, на яких дія такого акту не поширюється (в тому числі з огляду на те, що він не міг бути відомий інший особам, крім самого банку).

Також суд зазначає, що доводи позивача щодо нікчемності правочину (договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015р.) в порядку п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" базуються на обставинах вчинення стороною таких договорів (відповідачем) дій, спрямованих на проведення операцій з незаконного виведення активів банку шляхом проведення штучних внутрішніх транзакцій (перерахування коштів за договором на внутрішній рахунок банку), а прийняття такого виконання позивачем порушує встановлені постановою Правління Національного банку України від 30.04.2015 №293/БТ обмеження.

Відповідно до п. 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26 грудня 2011 року N 18, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Суд відзначає, що дослідження питання здійснення відповідачем оплати за наведеним вище договором про відступлення права вимоги (факту оплати/рахунку отримувача тощо) не входить до предмету доказування у даній справі, оскільки, як зазначено вище, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України (ст. 215 Цивільного кодексу України).

Таким чином, обставини недійсності (нікчемності) правочинів перевіряються судом саме на момент їх укладення, водночас питання виконання/невиконання сторонами погоджених умов договорів не пов'язано з недійсністю таких договорів.

Так, з огляду на те, що умовами договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6260, передбачено існування у відповідача обов'язку сплати за відступлені права вимоги за кредитним договором на користь позивача коштів в українських гривнях в розмірі 58 658,66 грн., вказана обставина в жодному разі не може свідчити про нікчемність даного правочину як такого, що вчинений безоплатно/за яким банк відмовився від майнового права.

Стосовно ж доводів про те, що умови договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6260, передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання відповідачеві переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, що в силу п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" свідчить про нікчемність такого правочину, суд зазначає таке.

Так, позивач зазначає, що надані відповідачу за договором про відступлення права вимоги переваги полягають у тому, що відповідач безпідставно отримав можливість вивести свої кошти з неплатоспроможного банку та позачергово задовольнити свої вимоги.

В той же час, суд відзначає, що наведені доводи не підтверджені жодними доказами, натомість передбачена умова договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6260, щодо обов'язку сплати відповідачем відповідної суми коштів за відступлене право вимоги, яка, власне, складає суму заборгованості боржника (третьої особи 3) за кредитним договором станом на 25.05.2015р., на користь позивача не може свідчити про надання відповідачеві будь-яких пільг (переваг) при укладенні такого договору, як-от встановлення меншої вартості відступлення позивачем свого права вимоги (відносно самого права вимоги), відстрочення/розстрочення платежу тощо.

Стосовно ж доводів про те, що умови договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6260, передбачають зобов'язання банку, внаслідок чого виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, що в силу п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" свідчить про нікчемність такого правочину, суд зазначає, що дані доводи не підтверджені жодними доказами та, більше того, спростовуються передбаченими договором про відступлення права вимоги умовам щодо оплатності такого відступлення майнових прав.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати договір про відступлення прав вимоги від 26.05.2015р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований у реєстрі за №6260, нікчемним в порядку п.п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Як встановлено судом, позивачем заявлено вимогу про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору про відступлення права вимоги від 26.05.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6260, а саме - зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС" повернути права майнової вимоги, отримані за Договором про відступлення прав вимоги від 26.05.2015р., зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС" повернути оригінали документів, отриманих згідно Акту приймання-передачі від 27.05.2015р. за зобов'язаннями боржника - ОСОБА_4

Відповідно до приписів ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Стосовно даної позовної вимоги позивача суд зазначає, що вказана вимога носить похідний характер від доводів про нікчемність правочину, а тому за відсутності доказів на підтвердження нікчемності договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6260, та відповідно встановлення судом відсутності підстав вважати даний договір нікчемним, відсутні і підстави для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину у вигляді реституції.

За таких обставин, позовні вимоги в частині застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (договору про відступлення права вимоги від 26.05.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6260) визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому, суд додатково наголошує, що вимога про зобов'язання відповідача повернути позивачу права майнової вимоги, отримані за договором про відступлення права вимоги від 26.05.2015р., в порядку реституції, в будь-якому разі не є ефективним способом захисту права з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки майнові права, хоча за приписами ст. 190 Цивільного кодексу України, є майном, однак є неспоживною річчю, що, відповідно, не має уречевленої форми, а тому, з огляду на те, що у випадку наявності підстав вважати правочин (зокрема, договір відступлення права вимоги) недійсним (нікчемним), право вимоги, що є об'єктом такого договору, буде вважатись таким, що не передано новому кредитору.

Також, позивачем заявлено вимогу про внесення змін про суб'єктів в записі про іпотеку: 9810042, змінити Іпотекодержателя Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС" на Іпотекодержателя Публічне акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК" та внесення змін про суб'єктів в записі про обтяження: 9996408, змінити Обтяжувача Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС" на Обтяжувача Публічне акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК".

Суд відзначає, що позов не містить жодного нормативно-правового обґрунтування вказаної вимоги позивача, однак така вимога, щодо забезпечувального договору (іпотечного договору) відносно основного (кредитного договору) також носить похідний характер від доводів про нікчемність правочину (договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за №6260), а тому за відсутності доказів на підтвердження нікчемності останнього, в будь-якому разі відсутні і підстави для внесення відповідних змін до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За таких обставин, позовні вимоги в частині внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно також не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи все вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/12325/16 позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відмовою в позові, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.09.2016р.

Суддя С.М. Морозов