РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2016Справа №910/13194/16
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Український Професійний Банк"

до товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

- Національний банк України

- ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

- приватний нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович

про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору про відступлення прав вимоги від 27.05.2015 року

Представники сторін:

від позивача: Бондаренко М.Г. - представник за довіреністю № 29 від 30.06.2016 р.;

від відповідача: Королевська В,А. - представник за довіреністю б/н від 01.07.2016 р.;

від третьої особи -1: не з'явився;

від третьої особи -2: не з'явився;

від третьої особи -3: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Український Професійний Банк" до товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору про відступлення прав вимоги від 27.05.2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір про відступлення прав вимоги від 27.05.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. та зареєстрований за № 6325, що був укладений між публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" та товариством з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс", є нікчемним в силу п.п. 1,2,7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та звернувся до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 21.07.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 02.08.2016 р.

28.07.2016 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва від третьої особи 1 надійшли пояснення по справі.

В судове засідання 02.08.2016 р. представники третіх осіб 2, 3 не з'явилися, вимоги ухвали суду від 21.07.2016 р. не виконали, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином.

Представник позивача подав заяву про залучення третіх осіб до участі у справу.

Представник відповідача заперечував проти даної заяви.

Представник третьої особи підтримав заяву позивача.

Суд відмовив у задоволенні заяви позивача про залучення третьої особи до участі у справу.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву та документи по справі.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 02.08.2016 р. розгляд справи відкладено на 12.09.2016 року.

09.09.2016 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав заперечення на відзив.

В судове засідання 12.09.2016 року представники третіх осіб 1, 2, 3 не з'явилися, вимоги ухвали суду від 21.07.2016 р. не виконали, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та дату судового засідання повідомлені належним чином.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

27.05.2015 року між публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" (первісний кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" (новий кредитор) укладено договір про відступлення прав вимоги, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А за реєстровим №6325, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до ОСОБА_3 (боржник), а новий кредитор сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, визначеній п. 5 цього договору, у порядку та строки, встановлені цим договором, та набуває права вимоги первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існують на момент переходу права вимоги за кредитним договором № 73 від 19 лютого 2008 року з усіма додатковими угодами та/або договорами про внесення змін до нього, та іпотечним договором від 19 лютого 2008р., посвідченим приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Мургою С.Г. за реєстровим номером 706, предметом якого є іпотека належного боржнику земельної ділянки площею 0,2400 га, що розташована за адресою Київська область, Бориспільський район, Рогозівська сільська рада, с. Рогозів. Цільове призначення (використання) земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку. Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 з усіма додатковими угодами та/або договорами про внесення змін до нього (надалі - іпотечний договір), які були укладені між відкритим акціонерним товариством "Український професійний банк", правонаступником якого є публічне акціонерне товариством "Український професійний банк" та ОСОБА_3.

У відповідності до п. 1 ч. 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з положенням статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 2 договору до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора за кредитним договором, в тому числі, але не виключно право вимоги сплати заборгованості за кредитом, несплачених процентів, комісії та штрафних санкцій за кредитним договором в розмірі, який буде існувати на момент переходу права вимоги, вказаний в пункті 3 цього договору, а також всі права іпотекодержателя за іпотечним договором.

Згідно з пунктом 3 договору заборгованість за кредитним договором № 73 від 19.02.2008р. становить 149 456 грн 94 коп.

Пунктом 4 договору передбачено, що підстави виникнення, зазначених в п.1 цього договору прав вимоги до боржника, на момент підписання цього договору підтверджується:

1) кредитним договором №73 від 19 лютого 2008р.;

2) додатковим договором від 29.08.2011р. про внесення змін до кредитного договору №73 від 19 лютого 2008р.;

3) додатковим договором від 29.05.2014р. про внесення змін до кредитного договору №73 від 19 лютого 2008р.;

4) додатковим договором від 05.03.2015р. про внесення змін до кредитного договору №73 від 19 лютого 2008р.;

5) іпотечним договором від 19.02.2008р., посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Мургою С.Г. за реєстровим номером 706;

6) договором, посвідченим приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Мургою С.Г. реєстровий номер 152 від 11 лютого 2009 року, про внесення змін до іпотечного договору від 19 лютого 2008р., посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Мургою С.Г. за реєстровим номером 706.

Відповідно до п.5 договору, за відступлені права вимоги за кредитним договором новий кредитор сплачує первісному кредитору кошти в українських гривнях в розмірі 149 456 грн 94 коп. без ПДВ, які сплачуються новим кредитором первісному кредитору протягом 2-х (двох) банківських днів з дня укладення цього договору. Ціна продажу сплачується шляхом перерахування грошових коштів на рахунок первісного кредитора за наступними реквізитами: отримувач платежу: публічне акціонерне товариство "Український професійний банк"; банк отримувача - публічне акціонерне товариство "Український професійний банк"; № рахунку: 0073; ідентифікаційний код: 19019775; МФО: 300205; призначення платежу: "оплата за договором відступлення права вимоги від 27.05.2015р.".

Права вимоги за кредитним договором є такими, що передані новому кредитору з моменту підписання акту приймання-передачі права вимоги. Акт приймання-передачі права вимоги підписується виключно після отримання первісним кредитором ціни продажу в повному обсязі (пункту 6 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору про відступлення прав вимоги від 27.05.2015 первісний кредитор передав (відступив), а новий кредитор в свою чергу прийняв права вимоги за зобов'язаннями боржників та документи, зокрема: ОСОБА_3 за кредитним договором №73 від 19 лютого 2008р.;додатковим договором від 29.08.2011р. про внесення змін до кредитного договору №73 від 19 лютого 2008р.; додатковим договором від 29.05.2014р. про внесення змін до кредитного договору №73 від 19 лютого 2008р.; додатковим договором від 05.03.2015р. про внесення змін до кредитного договору №73 від 19 лютого 2008р.; іпотечним договором від 19.02.2008р., посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Мургою С.Г. за реєстровим номером 706; договором, посвідченим приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Мургою С.Г. реєстровий номер 152 від 11 лютого 2009 року, про внесення змін до іпотечного договору від 19 лютого 2008р., посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Мургою С.Г. за реєстровим номером 706. В акті зазначено, що сторони підтверджують, що розрахунки за вищевказаними договорами проведені в повному обсязі і сторони не мають претензій одна до одної.

Крім того, на виконання умов договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015 року новий кредитор сплатив первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі 149 456,94 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 74 від 27.05.2015 року.

27.05.2015 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про реєстрацію відповідача іпотекодержателем за іпотечним договором (копія витягу 38197496).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 28.05.2015 року № 348 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28.05.2015 № 107 "Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ "УПБ", згідно з яким з 29.05.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "УПБ". Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "УПБ" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіну Любов Олександрівну. Тимчасову адміністрацію в ПАТ "УПБ" запроваджено строком на 3 місяці з 29.05.2015 по 28.08.2015 включно.

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві "Український професійний банк" Л.О. Пантіної № 26/ТА від 29.05.2015 вирішено здійснити перевірку договорів (інших правочинів), укладених ПАТ "Український професійний банк" протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації в банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають критеріям, передбаченим частиною 2 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до витягу з протоколу № 10 від 24.07.2015 засідання комісії з перевірки договорів (інших правочинів) на виконання наказу № 26/ТА від 29.05.2015 року, комісією з перевірки договорів (інших правочинів) було виявлено, що договір про відступлення права вимоги від 27.05.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований у реєстрі за № 6325, укладено з порушенням вимог постанови Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015, якою заборонено передавати в забезпечення третім особам майно та активи Банку; розрахунки за договором відступлення проводилися шляхом перерахування коштів з поточного рахунку кредитора, відкритому в банку, чим було прямо порушено заборону, встановлену постановою № 293/БТ, відповідно до якої під час здійснення особливого режиму контролю всі розрахунки в національній валюті повинні проводитися через кореспондентський рахунок банку, відкритий у Національному банку України; умови договору відступлення, укладеного між банком та ТОВ "ФК Аурум Фінанс", прямо передбачають передачу ТОВ "ФК Аурум Фінанс", що є одночасно кредитором банку, майнових прав за кредитним договором та надає кредитору банку - ТОВ "ФК Аурум Фінанс" переваги перед іншими кредиторами. За таких обставин, комісією з перевірки договорів (інших правочинів) вирішено затвердити результати перевірки, якою виявлено договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований у реєстрі за № 6325, що є нікчемним згідно статтті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві "Український професійний банк" Пантіною Л.О. повідомлено відповідача про нікчемність договору про відступлення права вимоги від 27.05.2015, а тому вимагав повернути протягом десяти днів з дня отримання повідомлення всі отримані згідно з умовами нікчемного договору оригінали документів (кредитні договори, договори забезпечення, всі інші документи відповідно до акту приймання-передачі від 27.05.2015р.).

У відповідь на лист уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Український професійний банк" № 01-10/3260 від 03.08.2015 року, відповідачем направлено позивачу лист від 11.09.2015 р. вих.. № 1109/15-22, у якому відповідач повідомив про те, що не погоджується з визнанням договорів нікчемними та вважає їх належно укладеними та виконаними відповідно до вимог діючого законодавства України, оскільки законні підстави на визнання договорів нікчемними відсутні.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 28 серпня 2015 року № 562 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28 серпня 2015 року № 158 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Український професійний банк" та делегування повноважень ліквідатора банку", яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ "УПБ" з 31.08.2015 по 30.08.2016, призначено уповноваженою особою Фонду на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" Пантіну Л.О. та делеговано їй всі повноваження ліквідатора, визначені статтями 37 та 38, частинами першою та другою статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", строком на 1 рік з 31 серпня 2015 року до 30 серпня 2016 року включно.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що договір про відступлення права вимоги від 27.05.2015 року є нікчемним, оскільки банк безоплатно здійснив відчуження майна, так як розрахунки за спірним договором було проведено через внутрішній рахунок банку, проте постановою Правління Національного банку України від 30.04.2015 № 293/БТ встановлено обмеженням щодо обов'язку ПАТ "УПБ" під час здійснення особливого режиму контролю здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк уклав правочин, умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання позивачу переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. За таких обставин, позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить суд на підставі статті 216 Цивільного кодексу України застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину: зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" повернути публічному акціонерному товариству "Український професійний банк" права майнової вимоги, отримані за договором про відступлення права вимоги від 27.05.2015, укладеним між публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" та товариством з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс", повернути оригінали документів, отримані згідно з актами приймання-передачі від 27.05.2015р. за зобов'язаннями боржника; Внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме: внести зміни про суб'єктів в записі про іпотеку: 9828340, змінити іпотекодержателя товариство з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" на іпотекодержателя публічне акціонерне товариство "Український професійний банк"; внести зміни про суб'єктів в записі про обтяження: 9996582, змінити обтяжувача товариство з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" на обтяжувача публічне акціонерне товариство "Український професійний банк".

Статтею 215 ЦК України визначено, що нікчемним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Підпунктом 2.5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» №11 від 29.05.2013 року, за змістом частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Отже, спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 28.05.2015 року № 348 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28.05.2015 № 107 "Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ "УПБ", згідно з яким з 29.05.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "УПБ". Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "УПБ" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіну Любов Олександрівну. Тимчасову адміністрацію в ПАТ "УПБ" запроваджено строком на 3 місяці з 29.05.2015 по 28.08.2015 включно.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 28 серпня 2015 року № 562 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28 серпня 2015 року № 158 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Український професійний банк" та делегування повноважень ліквідатора банку", яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ "УПБ" з 31.08.2015 по 30.08.2016, призначено уповноваженою особою Фонду на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" Пантіну Л.О. та делеговано їй всі повноваження ліквідатора, визначені статтями 37 та 38, частинами першою та другою статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", строком на 1 рік з 31 серпня 2015 року до 30 серпня 2016 року включно.

Вказана інформація розміщена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у мережі інтернет (www.fg.gov.ua) та є загальновідомою, а тому відповідно до норм статті 35 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказування.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Згідно з частиною 6 статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно положень статті 47 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції чинній на час подання позовної заяви до господарського суду) уповноважена особа Фонду визначається виконавчою дирекцією Фонду з чітко визначеними межами повноважень. Уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується.

Частинами 1, 2, 4, 5 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів, вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Уповноважена особа Фонду: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. У разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Відповідно до частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що договір про відступлення права вимоги від 27.05.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований у реєстрі за № 6325, є нікчемним, зокрема, укладено з порушенням вимог постанови Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015, якою заборонено передавати в забезпечення третім особам майно та активи банку; розрахунки за договором відступлення проводилися шляхом перерахування коштів з поточного рахунку кредитора, відкритому в банку, чим було прямо порушено заборону, встановлену Постановою № 293/БТ, відповідно до якої під час здійснення особливого режиму контролю всі розрахунки в національній валюті повинні проводитися через кореспондентський рахунок банку, відкритий у Національному банку України.

Відповідно до статті 73 Закону України "Про банки і банківську діяльність" у разі порушення банками банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, нормативно-правових актів Національного банку України, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного.

Пунктом 12.3 Розділу 12 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012 № 346 встановлено, що рішення Правління Національного банку про віднесення банку до категорії проблемних містить, зокрема: строк, протягом якого проблемний банк зобов'язаний привести свою діяльність у відповідність до вимог законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, але не більше 180 днів; обмеження у діяльності банку; порядок та строки повідомлення проблемним банком про стан виконання заходів щодо фінансового оздоровлення банку, а також приведення банком своєї діяльності у відповідність до вимог банківського законодавства.

Нормами частини 6 статті 67 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та пункту 5.1. глави 5 розділу 1 Положення № 346 передбачено право Національного банку України запровадити особливий режим контролю за діяльністю банку та призначити куратора в разі потреби в посиленні контролю за діяльністю банку з метою уникнення можливості невиконання ним своїх зобов'язань перед клієнтами та кредиторами.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Правління Національного банку України від 30.04.2015 № 293/БТ було віднесено публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" до категорії проблемних строком до 180 днів; із дня прийняття цієї постанови та до кінця строку, визначеного в п. 1 цієї постанови, встановлено для ПАТ "УПБ" обмеження, зокрема, не передавати в забезпечення майно та активи. При цьому, пунктом 6 постанови Правління Національного банку України від 30.04.2015 № 293/БТ зобов'язано ПАТ "УПБ" під час здійснення особливого режиму контролю здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України (крім операцій за розрахунками з міжнародними платіжними системами Українською міжбанківською платіжною системою (УкрКарт) згідно з укладеними договорами та за правочинами щодо цінних паперів з кореспондентським рахунком у ПАТ "Розрахунковий центр").

За змістом статті 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії проблемних за умови його відповідності хоча б одному з таких критеріїв:

1) банк протягом звітного місяця допустив зменшення на 5 і більше відсотків:щоденного розміру регулятивного капіталу нижче встановленого нормативно-правовими актами Національного банку України мінімального розміру регулятивного капіталу - п'ять і більше разів та/або значення нормативу достатності (адекватності) регулятивного капіталу нижче встановленого нормативно-правовими актами Національного банку України нормативного значення цього нормативу - два і більше разів;

2) банк не виконав вимогу вкладника або іншого кредитора, строк якої настав п'ять і більше робочих днів тому, та/або встановлено факти невідображення в бухгалтерському обліку документів клієнтів банку, що не виконані банком у встановлений законодавством України строк;

3) системне порушення банком законодавства, що регулює питання запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму;

4) банк протягом звітного місяця допустив зменшення на 5 і більше відсотків значення хоча б одного з нормативів ліквідності нижче мінімальних нормативних значень, встановлених нормативно-правовими актами Національного банку України, що розраховуються: за щоденними розрахунками - п'ять і більше разів; щодекади - два і більше разів;

4-1) обсяг негативно класифікованих активів банку (крім санаційного) становить 40 відсотків і більше загальної суми активів, за якими має оцінюватися ризик та формуватися резерв згідно з нормативно-правовими актами Національного банку України;

5) банк не має ефективних та адекватних систем внутрішнього контролю та/або управління ризиками, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку;

6) систематичне подання та/або оприлюднення недостовірної інформації або звітності з метою приховування реального фінансового стану банку, у тому числі щодо операцій із пов'язаними з банком особами.

Національний банк України має право віднести банк до категорії проблемних з інших підстав, визначених нормативно-правовими актами Національного банку України.

Рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею.

Проблемному банку забороняється використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки в національній та іноземній валюті. Проведення розрахунків здійснюється виключно через консолідований кореспондентський рахунок у Національному банку України.

Ця норма не поширюється на операції щодо виконання зобов'язань у міжнародних та внутрішньодержавних платіжних системах і системах розрахунків та на операції з цінними паперами, що здійснюються згідно із законодавством.

Судом встановлено, що за змістом пункту 5 договору за відступлені права вимоги за кредитним договором новий кредитор сплачує первісному кредитору кошти в українських гривнях в розмірі 149 456,94 без ПДВ, які сплачуються новим кредитором первісному кредитору протягом 2 банківських днів з дня укладення цього договору. Ціна продажу сплачується шляхом перерахування грошових коштів на рахунок первісного кредитора за наступними реквізитами: отримувач платежу: Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк"; банк отримувача - публічне акціонерне товариство "Український професійний банк"; № рахунку: 0073; ідентифікаційний код: 19019775; МФО: 300205; призначення платежу: "оплата за договором відступлення права вимоги від 27.05.2015.".

Суд не приймає до уваги вказані доводи позивача, оскільки обмеження, встановлені у постанові Правління Національного банку України від 30.04.2015 № 293/БТ, а саме заборона використовувати для розрахунків в національній валюті прямі кореспондентські рахунки та необхідність здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий в Національному банку України, стосується лише здійснення публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" міжбанківських переказів і не поширюються на внутрішньобанківські операції.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" кореспондентський рахунок - рахунок, що відкривається одним банком іншому банку для здійснення міжбанківських переказів.

Суд звертає увагу, що товариство з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" не є банківською установою, тому не має можливості відповідно до вимог чинного законодавства України відкривати кореспондентський рахунок в іншому банку, в тому числі в Національному банку України, а також здійснювати міжбанківські перекази. Грошові кошти за договором про відступлення прав вимоги від 27.05.2015р. були перераховані відповідачем позивачу саме з власного поточного рахунку, відкритого в публічному акціонерному товаристві "Український професійний банк", а тому розрахунки між юридичною особою-клієнтом і банком за спірним правочином не є міжбанківськими переказами і не можуть здійснюватись через кореспондентський рахунок в іншому банку, в тому числі через кореспондентський рахунок позивача в НБУ. Таким чином, обмеження, встановлені у постанові Правління Національного банку України від 30.04.2015 № 293/БТ, не застосовуються до вказаних правовідносин сторін за договором про відступлення права вимоги від 27.05.2015р..

Судом розглянуті та відхилені доводи позивача щодо встановлення у постанові Правління Національного банку України від 30.04.2015 № 293/БТ обмежень для ПАТ "УПБ", зокрема, не передавати в забезпечення майно та активи, оскільки за своєю правовою природою договір про відступлення прав вимоги від 26.05.2015р. не відноситься до договорів, що забезпечують виконання зобов'язань, а отже, його укладення не могло порушити встановленого абзацом 10 пункту 3 Постанови НБУ від 30.04.2015 обмеження щодо передачі в забезпечення майна та активів.

Крім того, суд зазначає, що постанова Правління Національного банку України від 30.04.2015 № 293/БТ, якою віднесено публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" до категорії проблемних, не є нормативно-правовим актом, є актом індивідуальної дії, оскільки не зареєстрована в Міністерстві юстиції України, містить гриф "банківська таємниця", та не може встановлювати обов'язки та обмежувати права осіб, на яких дія такого акту не поширюється (в тому числі з огляду на те, що він не міг бути відомий інший особам, крім самого банку). Також, наслідком порушення акту індивідуальної дії може бути лише застосування Національним банком України до позивача заходів впливу за порушення банківського законодавства відповідно до статті 73 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та Постанови Правління НБУ від 17.08.2012 № 346 "Про затвердження Положення про застосування Національним банком України заходів впливу", а не визнання правочину недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач також зазначав, що умови договору про відступлення права вимоги від 27.05.2015р., укладеного між публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" та товариством з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс", прямо передбачають передачу відповідачем, який є одночасно кредитором банку, майнових прав за кредитним договором та надає кредитору банку - ТОВ "ФК Аурум Фінанс" переваги перед іншими кредиторами, а також банк безоплатно здійснив відчуження майна, відмовився від власних майнових вимог; банк взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого став неплатоспроможним.

Відповідно до пунктів 1, 2, 7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", за яким правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Як встановлено судом, за своєю правовою природою договір про відступлення прав вимоги від 27.05.2015р. є оплатним, оскільки сторони спірного правочину встановили вартість, яку відповідач повинен сплатити позивачу за відступлення права вимоги у розмірі 149 456,94 грн., тобто не є договором про безоплатне відчуження майнових прав, а тому посилання позивача на те, що ним безоплатно відчужено право вимоги за кредитним договором у зв'язку з прийняттям на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента на вчинення відповідних майнових дій, судом не приймається до уваги.

Також, суд зазначає, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів в розумінні статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження прийняття на себе зобов'язання внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, оскільки за умовами спірного правочину саме банк отримав від відповідача грошові кошти у розмірі 149 456,94 грн., що мало на меті сприяти підвищенню рівня платоспроможності банку.

Крім того, позивачем не наведено, а судом не встановлено наявності надання пільг (переваг) товариству з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" при укладанні спірного правочину, а тому вказаний договір не суперечить пунктам 1, 2, 7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Частиною 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" містить вичерпний перелік підстав нікчемності правочинів.

З вказаного випливає, що у випадку коли тимчасовий адміністратор/ліквідатор неплатоспроможного банку вважає правочин нікчемним та бажає визнати його нікчемним або застосувати наслідки нікчемності цього правочину, він повинен чітко навести посилання на конкретні приписи частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та обґрунтувати в чому саме полягає нікчемність конкретного договору, проте останнім не надано належних обґрунтувань нікчемності договору про відступлення права вимоги від 27.05.2015р., укладеного між публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" та товариством з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс".

За таких обставин, сторони при укладенні спірного договору були вільні у виборі контрагентів та визначенні умов договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши договір про відступлення права вимоги від 27.05.2015р., укладений між публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" та товариством з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс", а тому всі умови спірного договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Таким чином, оскільки при укладанні договору про відступлення права вимоги від 27.05.2015р. було дотримано всіх вимог, встановлених чинним законодавством України, жодна з підстав нікчемності правочину, передбачена статтею 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" за цим договором не настала.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивач при зверненні до суду з вказаним позовом не обґрунтував та не довів суду належними та допустимими доказами в порядку статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України наявності підстав нікчемності правочину, передбаченого статтей 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Таким чином, враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги вставлені фактичні обставини справи, позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину є необґрунтованим та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 04.10.2016 року.

Суддя С.М. Мудрий